ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року	Львів	Справа № 500/2535/22 пров. № А/857/10984/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Хабазні Ю. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року, постановлену головуючим суддею Дерех Н. В. у м. Тернополі, про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,
                                                    В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить визнати протиправним та скасувати Висновок відповідача № 11/25.15.5.6-04 про відмову у внесенні змін в актові записи про шлюб та про народження дитини, зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про шлюб № 23, складеного 23.07.2004 Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області, зазначивши в графі громадянство ОСОБА_1 : громадянин російської федерації, зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                 № 01, складений 01.01.2005, зазначивши в графі громадянство ОСОБА_1 : громадянин російської федерації.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини стосуються виправлення у актовому записі помилок щодо зазначення громадянства позивача, тобто даний спір зводиться до реалізації позивачем своїх цивільних прав немайнового характеру.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, безпідставно не врахував, що порушені права позивача не стосуються встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт зміни громадянства для внесення змін до актового запису, а стосуються дотримання відповідачем процедури розгляду заяви про внесення змін до актових записів про шлюб та народження. Зазначає, що позивач ніколи не був громадянином України, що свідчить про протиправну поведінку відповідача як суб`єкта владних повноважень, що призвела до відображення неправильних відомостей в актових записах про шлюб та народження дитини в частині його громадянства.
В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З урахуванням зазначеного правового регулювання апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд керується статтями 169-171 Кодексу адміністративного судочинства України. Поряд із оцінкою виконання формальних вимог до позовної заяви, суд має оцінити чи належить спір розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пунктів 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору і справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору і характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
У цій справі предмет позову стосується рішень відповідача щодо внесення виправлень в актові записи цивільного стану.
Як стверджує позивач, до актового запису про шлюб та актового запису про народження ОСОБА_1 внесено запис про його громадянство України, що не відповідає дійсності, оскільки він не є громадянином України, і на його звернення про внесення змін відповідачем було відмовлено в задоволенні заяв.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.
За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.
У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, внесення змін до актових записів цивільного стану належить до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).
Апеляційний суд звертає увагу, що для визначення підсудності даного спору підлягає дослідженню, на підставі яких документів було здійснено спірні актові записи цивільного стану в частині громадянства позивача та дотримання Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), як суб`єктом владних повноважень, порядку розгляду заяви позивача та прийняття відповідного рішення. Лише після встановлення правомірності дій відповідача, порушене, на думку позивача, право може бути відновлено в порядку окремого провадження цивільного судочинства.
Вказані обставини не можуть бути з`ясовані судом на стадії відкриття провадження у справі, оскільки необхідно зібрати відповідні докази, які відсутні в матеріалах справи, на підставі аналізу яких остаточно визначити предмет спору та характер спірних правовідносин.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про характер спору, предмет і підстави заявлених вимог, унаслідок чого зробив помилковий висновок про те, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, так як суд першої інстанції не врахував вказані вище обставини і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, то апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 
Відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, слід скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                              П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі № 500/2535/22 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 03.10.2022