УХВАЛА

11 жовтня 2022 року 
м. Київ 
справа № 500/391/21
адміністративне провадження № К/990/25353/22  
Суддя Верховного Суду      у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу    ОСОБА_1 
на постанову   Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року
у справі №500/391/21 за позовом  ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, визнання протиправним і скасування рішення кадрової комісії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому, з урахуванням заяв про зміну підстав позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Тернопільської обласної прокуратури від 23.12.2020 №1012к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» від 31.12.2020;
- визнати протиправним та скасувати рішення четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 109 від 24 листопада 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області, або на рівнозначній посаді в Тернопільській обласній прокуратурі з 31 грудня 2020 року;
- стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, без утримання податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 31 грудня 2020 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 109 від 24.11.2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»; визнано протиправним та скасовано наказ Тернопільської обласної прокуратури № 1012к від 23.12.2020р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської обл. та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської обл. з 01.01.2021 року; стягнуто з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 331414 грн. 16 коп.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської обл.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 22596 грн. 42 коп. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року в адміністративній справі № 500/391/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим   статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені   КАС України   підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1   статті 328 КАС України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою   статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої   статті 330 КАС України   у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
Отже, після перевірки змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що вона містить посилання на пункт 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Так скаржником зазначено, що є необхідність у формуванні висновку Верховного Суду в частині набрання чинності розпорядчих наказів Генерального прокурора України, відповідно до статті 9 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням норм Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації», «Уніфікована система Організаційно - розпорядчої документації», «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», яка затверджена Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року та «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», які затверджені наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 року № 1000/5, а також впливу внесених змін до складу комісії на правомочність четвертої кадрової комісії при прийнятті рішення про неуспішне проходження атестації від 24 листопада 2020 року № 109, а також щодо застосування пункту 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, пункту 5, підпункту 2 пункту 8 розділу І Порядку №221, пункту 3 , 4, 8, 12 Порядку роботи кадрових комісій, затверджених наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233 з приводу дискреційних повноважень та прийняття рішення кадрових комісій за наслідками анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, в ситуації, що пов`язана з внесенням відповідних змін до наказу Генерального прокурора від 10 вересня 2020 року №425.
При цьому, вказана стаття 9 Закону України «Про прокуратуру» є загальною нормою, яка визначає повноваження Генерального прокурора, та містить перелік частин та пунктів. При цьому, позивачем чітко не вказано яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтовано належним чином, у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Посилання скаржника на відсутність висновку щодо застосування пункту 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, пункту 5, підпункту 2 пункту 8 розділу І Порядку №221, пункту 3 , 4, 8, 12 Порядку роботи кадрових комісій, затверджених наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233, є безпідставними, оскільки  Верховним Судом висновки щодо зазначених норм права висловлені неодноразово при розгляді справ з подібними правовідносинами, у тому числі за наслідками проходження іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Разом з тим, скаржником також зазначено про відсутність висновку в частині обов`язкової реєстрації в Єдиному державному реєстрі нормативно - правових актів Порядку № 221 та 233, з врахуванням ст. 117 Конституції України, п. 1 та п. 2 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, органів виконавчої влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731, у взаємозв`язку із пунктом 5 частини 21 Закону України № 113-ІХ від 19.09.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до ст. 9 Закону України № 1697-VІІ від 14.10.2014 року «Про прокуратуру», відповідно до якої накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення».
Проаналізувавши вказані норми, Суд зазначає, що є безпідставним посилання на статтю 117 Конституції України, оскільки вказана норма є загальною, та не потребує висновку Верховного Суду.
Крім того, посилання на відсутність висновку щодо застосування п. 1 та п. 2 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, органів виконавчої влади» є необгрунтованим, оскільки вказані норми не застосовувались судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Таким чином, все вищевказане дає підстави для висновку про необгрунтованість заявленої позивачем підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до безсистемного цитування законодавства, часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на недотримання відповідачем процедури звільнення прокурорів з органів прокуратури та на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій. У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до   КАС України   змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №55 від 10 жовтня 2022 року відповідно до ч. 3 статті 39 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, працівників апарату Верховного Суду рекомендовано суддям Верховного Суду тимчасово 10 жовтня 2022 року здійснювати свої повноваження дистанційно, а тому зазначена ухвала прийнята за першої можливості доступу суддів до приміщення Верховного Суду.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу    ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі №500/391/21 за позовом   ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, визнання протиправним і скасування рішення кадрової комісії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -   повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя Верховного Суду                                                                                                                            В. Е. Мацедонська