Номер провадження: 22-ц/813/8325/22 
Справа № 521/2709/21
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мандич Леоніда Леонідовича, представника ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022року, постановленого під головуванням судді Мирончук Н.В., повний текст судового рішення складений 08 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначила, що з 01.01.2012 року, вона та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але влітку 2013 року припинили підтримувати подружні стосунки.
Під час проживання однією сім`єю у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням батька ОСОБА_4 за прізвищем матері, підставі ч. 1 ст. 135 СК України.
Позивач вказала, що постановою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2018 року, ОСОБА_1 , визнано батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 09.09.2020 року, донці на прізвище « ОСОБА_5 » було видано повторне свідоцтвом про народження, Серії НОМЕР_1 .
З літа 2013 року, вона з відповідачем припинили підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Донька проживає з позивачкою, та знаходиться на її утриманні. Відповідач, періодично матеріально допомагає, але цих коштів не вистачає.
Відповідач працює на посаді моториста судна на флоті іноземних компаній, є професійним моряком, з 2010 року регулярно ходить у рейси за трудовими договорами (контрактами), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу малолітній доньці. Остання відома сума заробітної плати за рік, яка відома позивачці – 40000,00 доларів США.
У зв`язку з тим, що відповідач отримує доходи за кордоном, ці доходи не обліковуються, а тому реальної змоги домогтися вирахування відповідної частки аліментів з реальної заробітної плати відповідача у неї немає.
Також позивачка зазначила, що відповідач є здоровим та працездатним, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, є професійним моряком з достатнім матеріальним забезпеченням та має можливість сплачувати аліменти.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі – 7000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду, тобто з 22.02.2021 року, до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання про судові витрати.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Допущене негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 , представник ОСОБА_1 , подав до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду змінити в частині стягнення розміру аліментів, зменшивши їх розмір з 7000 грн. до 4000 грн., посилаючись на порушення норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд необґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 7000 грн. на дитину, не взявши до уваги, що у ОСОБА_1 на утриманні знаходиться непрацездатний батько, наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, а також, що на його картковому рахунку знаходять грошові кошти.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є обґрунтованим, законним та постановленим з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 01.01.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, які влітку 2013 року припинили підтримувати подружні стосунки.
Зазначена обставина не оспорювалася та не спростовувалася сторонами.
Під час проживання однією сім`єю у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою апеляційного суду Одеської області, від 23.05.2018 року, у цивільній справі за позовом про визнання батьківства, ОСОБА_1 визнано батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-10 т. 1).
Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.
09.09.2020 року було видано повторне свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , згідно якого воно видане на ім`я ОСОБА_1 . В графі «батько» зазначений ОСОБА_1 , в графі «мати» зазначено ОСОБА_2 (а.с. 4 т. 1).
Дитина проживає та перебуває на утриманні ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 не оспорюється.
Також, судом встановлено, що відповідач визнав частково позовні вимоги та просив суд стягнути з нього аліменти на утримання доньки, виходячи з розміру одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: з 22.02.2021 року по 30.06.2021 року у розмірі 2395 грн., з 01.07.2021 року - 2510 грн., з 01.12.2021 року - 2618 грн., до досягнення донькою повноліття, тобто по 18.01.2032 рік стягувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, визначеного законодавством (а.с. 208-211 т.1).
Задовольняючи частково ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Водночас, відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначені розміру аліментів, судом були витребувані та взяті до уваги наступні докази, а саме:
З наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації, судом встановлено, що станом на 27.09.2021 року, ОСОБА_1 здійснював перетинання державного кордону: 19.11.2016 року – виїзд, 30.05.2017 року – в`їзд, 26.02.2018 року – виїзд, 17.06.2019 року – в`їзд, 28.06.2019 року – виїзд, 13.02.2020 року – в`їзд, 22.04.2021 року – виїзд (а.с. 65-66 т. 1).
Згідно відповіді ГУ ДПС в Одеській області, за період з першого кварталу 2014 року по перший квартал 2021 року, відсутня будь-яка інформація про доходи ОСОБА_1 (а.с. 44-46 т. 1).
Згідно наданої АТ «Укрсиббанк» інформації від 23.06.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рахунки в банку не відкривав (а.с. 42-43 т. 1).
З наданої АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» від 24.06.2021 року відповіді, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рахунки в банку не відкривав (а.с. 50-51 т. 1).
Згідно відповіді АТ «Укрексімбанк» від 01.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рахунки в банку не відкривав (а.с. 52-53 т. 1).
Також з наданої АТ «Ощадбанк» від 30.06.2021 року інформації, вбачається про відсутність інформації в програмному забезпеченні щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 54-55 т. 1).
Згідно з відповіді ПАТ «МТБ Банк», яке є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається про відкриті рахунки:
- НОМЕР_2 у дол. США (надано виписку на DVD-R диску з моменту відкриття з 18.01.2014 року по момент закриття – 01.11.2018 року);
- НОМЕР_3 у дол. США (надано виписку по рахунку на DVD-R диску з моменту відкриття з 19.06.2019 року по 30.06.2021 року);
- НОМЕР_4 у Євро – рух коштів не відбувався.
Згідно наданого ПАТ «МТБ Банк», яке є правонаступником ПАТ «МарфінБанк», судом було досліджено DVD-R диск (а.с. 48 т. 1), з якого вбачається, що рахунок № НОМЕР_2 за період з 18.01.2014 року по момент закриття – 01.11.2018 року був фактично не активним. Рахунок НОМЕР_3 містив рух коштів в межах 50 доларів США.
АТ «КБ «Приватбанк» наддало до суду виписку по рахункам ОСОБА_1 за період з 18.01.2014 року по 30.09.2021 року (а.с. 67-186 т. 1).
Зі змісту вказаної виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачаються грошові надходження на банківський рахунок за 2021 рік у загальному розмірі 17481,00 доларів США (а.с. 116, з.б. 118; 162 т. 1).
Також судом було взято до уваги, що позивач звернулась до суду з позовом у 2021 році, дохід відповідача за 2021 рік хоч і мінливий, але достатньо високий, відповідач є моряком, за 2021 рік дохід відповідача склав 17481,00 доларів США.
Враховуючи мінливість доходів відповідача та періодичність рейсів, матеріальний стан відповідача за 2021 рік, суд вважав можливим розрахувати дохід наступним чином: 17481,00 / 12 = 1456,75 дол. США, який у гривневому еквіваленті відносно долара США 29,25 грн./1 долар США, становив близько 42609,93 грн. щомісячно, з урахуванням чого суд не погодився з позицією сторони відповідача про необхідність стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, взявши до уваги ч. 5 ст. 183 СК України.
З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши розмір аліментів, які будуть стягуватися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн., щомісячно до повноліття дитини, оскільки саме ця сума аліментів у розмірі 7000,00 грн., буде достатня на утримання дитини, зазначивши при цьому, що вказана сума складає 16,42 % від щомісячного доходу відповідача за попередній 2021 рік.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
Доводи апеляційної скарги, ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1 про те, що суд необґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 7000 грн. на дитину, не взявши до уваги, що у ОСОБА_1 на утриманні знаходиться непрацездатний батько, наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, колегія суддів вважає необґрунтованими у відповідності до встановлених судом першої інстанції обставин справи, а також з урахуванням того, що відповідачем не було надано належних доказів непрацездатності його батька, а також доказів того, скільки відповідач сплачує на утримання іншої дитини коштів.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач є моряком, що ним не заперечувалося під час розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо знаходження грошових коштів на його картковому рахунку, які судом взяті до уваги є безпідставними.
При цьому судом було роз`яснено, що згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Крім того, вказані доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Мандич Леоніда Леонідовича, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ C.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра