ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6148/22 Справа № 200/15881/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Пищида М.М. ,
за участю секретаря – Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою
       Головного управління Державної казначейської служби України у         Дніпропетровській області, 
на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа — Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення суми збитків, -  
ВСТАНОВИЛА: 

       У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, де третьою особою визначив Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на предмет стягнення суми збитків у розмірі 203 300 грн., інфляційних витрат та 3% річних за період 2012-2017 років за рахунок державного бюджету, розпорядником коштів якого є відповідач, з підстав порушення його прав державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ в рамках примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року у справі №2-5737/2011 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, де з останнього на користь позивачів стягнуто по суду 120 472,38 грн., що виразилось в тому, що виявивши бажання придбати з прилюдних торгів з реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_4 , проведених 31 травня 2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ, квартиру, належну ОСОБА_4 на праві власності, позивачем перераховано грошові кошти у розмірі 203 300 грн. на рахунок організатора торгів з урахуванням суми гарантійного внеску, внаслідок чого позивач, як переможець торгів 05 червня 2012 року, придбав квартиру, а 06 червня 2012 року за розпорядженням державного виконавця із суми, отриманої від позивача за придбану квартиру 120 472,38 грн. перераховано стягувачу ОСОБА_2 , 40 341,35 грн. перераховано боржнику ОСОБА_4 та 12 047,24 грн. перераховано виконавчого збору в дохід держави, що стало підставою для реєстрації 11 січня 2013 року за позивачем права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з номером запису 63316.
       Однак, 26 вересня 2013 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровській області у справі №2-5737/2011 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року скасовано і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено, що стало підставою для звернення ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_1 , ПП “Нива-В.Ш.”, Жовтневого ВДВС ДМУЮ, де третіми особами зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року у справі №412/12260/2012 визнано дії державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ незаконними, визнано недійсними прилюдні торги, проведені 31 травня 2012 року, відповідно до протоколу № 04012084-1, Філією 04 ПП «Нива-В.Ш.», визнано недійсним акт від 05 червня 2012 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складений державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, визнано недійсним правочин відчуження нерухомого майна та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, видане 06 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстром № 235 на ім`я ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності, застосовано наслідки недійсності правочину та повернуто сторони у первісний стан, що, в свою чергу, стало підставою для рішення державного реєстратора Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області №16078238 від 26 вересня 2014 року, за яким державна реєстрація права власності позивача ОСОБА_1 на зазначену квартиру скасована, однак грошові кошти у розмірі 203 300 грн. повернуті йому не були, що позивач вважає збитками, завданими внаслідок неправомірних дій державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ, відшкодування яких має здійснюватись з державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, як і інфляційні витрати, яких зазнала сума збитків за період 2012-2017 років з урахуванням 3% річних на суму боргу. 
       Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1, код 37988155) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування збитків грошову суму у розмірі 472 931, 10 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції та судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4 729, 31 гривень, а всього - 477 660, 41 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 20а-24/.
       Не погодившись з рішенням суду, 05 серпня 2022 року Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи /а.с. 158-170/.
       Учасники справи, на виконання ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу не подавали. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
       Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-5737/2011 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позовні вимоги задоволені та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто 120 472, 38 гривень.
       19 травня 2011 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Солодовником С.О. відкрите виконавче провадження № 26582624 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року, накладено арешт на майно боржника — ОСОБА_4 , в тому числі й на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала боржнику на праві приватної власності.
       31 травня 2012 року проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна боржника - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами проведення торгів позивача — ОСОБА_1 було оголошено переможцем за ціною продажу лоту за 203 300, 00 гривень та зобов`язано до 12 червня 2012 року внести на депозитний рахунок Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ 173 008, 30 гривень різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди організатора прилюдних торгів за цим лотом в сумі 30 291, 70 гривень з урахуванням ПДВ. При цьому сума гарантійного внеску, перерахованого ОСОБА_1 на рахунок організатора прилюдних торгів в розмірі 30 269, 35 гривень визначається частиною оплати майна переможцем прилюдних торгів і залишається організатору прилюдних торгів в рахунок наданих ним послуг. На виконання цих умов позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 203 300, 00 гривень з урахуванням суми гарантійного внеску.
       05 червня 2012 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Солодовником С.О. складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .
       06 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. позивачу видано свідоцтво на право власності на квартиру, зареєстроване за № 235 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 січня 2013 року, номер запису про право власності 63316, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 4262112101.
       Розпорядженням старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ № В16-448/12 від 06 червня 2012 року із суми, отриманої від позивача за придбану на прилюдних торгах квартиру, 120 472, 38 гривень перераховано стягувачу ОСОБА_2 ; 40 341, 35 гривень перераховано боржнику ОСОБА_4 ; 12 047, 24 гривень перераховано виконавчого збору в доход держави.
       Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року по цивільній справі № 2-5737/2011 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року скасовано, в задоволені позову відмовлено повністю.
       Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року по цивільній справі № 412/12260/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ПП «НИВА-В.Ш.» в особі філії 04, Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано дії державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції незаконними; визнано недійсними прилюдні торги, проведені 31 травня 2012 року, відповідно до протоколу № 04012084-1, Філією 04 ПП «Нива-В.Ш.»; визнано недійсним акт від 05 червня 2012 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складений державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ; визнано недійсним правочин відчуження нерухомого майна та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, видане 06 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстром № 235 на ім`я ОСОБА_1 ; скасовано державну реєстрацію права власності; застосовано наслідки недійсності правочину та повернуто сторони у первісний стан /а.с. 14-16/.
       Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлена та визнана недійсною підстава набуття позивачем права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що потягнуло за собою скасування державної реєстрації права власності позивача на зазначений об`єкт нерухомості за рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 16078238 від 26 вересня 2014 року, прийнятого на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року, яким застосовані наслідки недійсності правочину та сторони повернені у первісний стан.
       Отже, суд вірно визначив характер спірних правовідносин у даній справі, враховуючи, що судовими рішеннями встановлено неправомірні дії державного виконавця, що потягло за собою встановлення факту не набуття позивачем права власності на квартиру, який на її придбання, проведення прилюдних торгів та виконавчі дії витратив 203 300, 00 гривень, які йому повернуті не були, чим йому завдані матеріальні збитки, з чого суд вірно дійшов, що, в силу положень ст. 16 ЦК України, належним відповідачем у справі у справі є держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, як розпорядник спеціального рахунку державного бюджету, з чим повністю погоджується і колегія суддів та що не спростовано і апелянтом, а його доводи з приводу неналежного відповідача у справі колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки позивачеві державою України в особі державної виконавчої служби при примусовому виконанні судового рішення гарантовано дотримання, зокрема, державним виконавцем його права, а внаслідок вчинення незаконних дій державного виконавця, який за ст.ст. 7-8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», належить до службових осіб органів державної влади, при здійсненні ним у відповідності до ст.ст. 5, 18, 47 Закону України «Про виконавче провадження» своїх повноважень з примусового виконання рішення суду, саме держава, в силу ст. 170 ЦК України,у цивільних відносинах з позивачем здійснює свої цивільні обов`язки через на той час Жовтневий ВДВС у межах його компетенції, прямо встановленої у ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та в силу ст.1174 ЦК України несе відповідальність з відшкодування державою реальних збитків, завданих позивачеві, що узгоджується і з приведеною апелянтом судовою практикою Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, хоча такі висновки вже почали існувати в судовій практиці вже значно пізніше ухваленого судом першої інстанції рішення.
       Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції вірно визначився і з нормами цивільного права, якими регулюються спірні правовідносини між сторонами у цій справі, зокрема, ст.ст.1166, 1174 ЦК України, ст.ст.6, 87 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.ст. 4, 11 “Закону України “Про державну виконавчу службу”, ст. 3 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, Положення про Державну виконавчу службу України, Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ” та ст. 25 Бюджетного кодексу України, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
       Разом з цим, колегія суддів також не може прийняти до уваги і доводи апелянта про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки форма судового рішення відповідає встановленому ст.265 ЦПК України змісту судового рішення та містить порядок оскарження, яким відповідач і скористався, оскарживши його в суд першої інстанції з поданням заяви про перегляд заочного рішення, що встановлено колегією суддів та узгоджується з ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року, якою в перегляді було відмовлено (а.с.112,113), а доводи щодо порушення порядку розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, тоді як, на думку апелянта, належить цю справу розглядати в загальному провадження у зв`язку із її невідповідністю малозначній справі, не ґрунтуються на діючій на той час нормі ст. 274 ЦПК України та спростовуються ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року, якою вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження, оскільки предмет справи не підпадає під обмеження, встановлені ч.4 ст. 274 ЦПК України, зокрема, п.5 ч.4 ст. 274 ЦПК України, де визначено, що ціна позову не повинна перевищувати п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент вирішення судом першої інстанції цього питання встановлювало верхній граничний розмір у 881 000 грн., виходячи з розміру прожиткового мінімуму з 01 січня 2018 року у 1762 грн., при визначеній ціні позову 466 164,12 грн., що спростовує твердження апелянта щодо визнання судом цієї справи малозначною та саме цією підставою для розгляду справи в спрощеному провадженні.
       Отже, враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки районний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), вірно встановив характер спірних правовідносин, правових норм, які регулюють ці відносини та дійшов вірного висновку, не порушуючи як норм матеріального, так і процесуального права. 
       Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким була надана належна оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
       Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
       Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.М. Пищида