ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2022 р.           Справа№ 910/17338/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

секретар судового засідання Денисевич К.Ю.
за участі представників сторін:
позивача : Ротар І.В.
відповідача : не з`явився 

розглянувши апеляційну скаргу Державного агенства резерву України
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 (повний текст складено 04.01.2022) 
у справі №910/17338/21 (суддя - Є.В. Павленко)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до Державного агентства резерву України 
про стягнення 629 664,69 грн,-
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного агентства резерву України заборгованості в розмірі    629664,69 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору від 29 квітня 2003 року № ОД/НР-03-670-НЮ.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 у справі №910/17338/21 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю; ухвалено до стягнення з Державного агентства резерву України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 629664, 69 грн. заборгованості а також 9444, 97 грн. судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державне агентство резерву України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
28.01.2022 апеляційна скарга Державного агентства резерву України надійшла до Північного апеляційного суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 для її розгляду визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Владимиренко С.В., Руденко М.А.
На підставі службової записки головуючого судді Кропивної Л.В. розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/925/22 від 11.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Руденко М.А. та у відпустці судді Владимиренко С.В., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2022, у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Руденко М.А. та у відпустці судді Владимиренко С.В., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами), для розгляду справи № 910/17338/21 сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2022 відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 у справі №910/17338/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; витребувати з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17338/21.
24.05.2022 матеріали справи №910/17338/21 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2022, зокрема,  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 та призначено справу № 910/17338/21 до апеляційного розгляду на 20.07.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відкладено розгляд справи на 07.09.2022 об 11:00.
У судове засідання 07.09.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився про дату, місце та час судового розгляду повідомлявся шляхом направлення ухвали суду на електронну адресу.
Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до   статті 269 Господарського процесуального кодексу України   (далі -   ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 29 квітня 2003 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву України, правонаступником якого є Держрезерв, та Львівською державною залізницею, правонаступником якого є Залізниця в особі Філії, укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву   № ОД/НР-03-670-НЮ,  за яким на зберігання передані матеріальні цінності мобілізаційного резерву без користування ними позивачем в складських приміщеннях і на майданчиках останнього.
Відповідно до пункту 1.2. вказаної угоди, Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із затвердженою номенклатурою в кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Комітетом.
За умовами пункту 2.1. договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на власному позабалансовому рахунку.
Пунктом 2.8. даного правочину встановлено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми № 12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно з Порядком відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 17 січня 2003 року, який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею, а також плани зміни та оновлення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.
Згідно з пунктами 3.1. - 3.4. договору Комітет зобов`язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та Комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі; оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки); контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан; повертати зберігачу погоджений (або із зауваженнями) кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.
Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим Комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1. договору).
У пункті 4.3. договору сторони домовились, що зберігач надає Комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.
Відповідно до пункту 4.4. даної угоди відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат згідно з пунктом 4.3. договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.
Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3. договору).
Позивач/зберігач листом від 13 січня 2021 року № Н-14/4 направив на адресу відповідача кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік, який протягом встановленого пунктом 3.4 даної угоди строку останній не затвердив та не повернув на адресу позивача.
Відповідач у листі від 19 травня 2021 року № 1182/0/4-21 повідомив позивача про відмову в узгодженні кошторису та необхідність доопрацювання Залізницею кошторису витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021рік.
У відповідь на цей лист Держрезерву позивач листом від 6 липня 2021 року      № НР-14/69 направив відповідачу на затвердження доопрацьований кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік з розрахунками та довідковими матеріалами.
Відповідач листом від 26 липня 2021 року № 1805/0/4-21 повідомив позивача про відмову в узгодженні кошторису витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік та необхідність його доопрацювання.
У подальшому, позивачем направлявся для затвердження відповідачем кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік листами від 2 вересня 2021 року № НР-14/84 та від 12 жовтня 2021 року № Н/НЗЕ-002/40.
Листом від 17 вересня 2021 року № 2331/0/4-21 відповідач відмовив у затвердженні направленого Залізницею кошторису в зв`язку з безпідставним, на думку відповідача, включенням до нього компенсаційних втрат за продовольчий пайок робітникам воєнізованої      охорони та наявністю технічних помилок у кошторисі.
На виконання пункту 4.3. договору позивач листом від 02.08 2021 року   № НР-16/66 направив на адресу Держрезерву звіт про витрати на зберігання цінностей за ІІ квартал 2021року, акт на відшкодування витрат на зберігання цінностей за ІІ квартал      2021 року на суму 629664,69 грн, разом із первинними документами, які підтверджують реальні витрати Залізниці під час зберігання цінностей.
Спір у даній справі виник у зв`язку із несплатою витрат зберігача понесених при виконанні зобов`язань за Договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ОД/НР-03-670/НЮ від 29.04.2003.
Відповідно до   ст. 936 Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК України), за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.
Згідно зі   ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених   статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
За приписами   ст. 938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, установленого у договорі зберігання.
Частина 1   ст. 193 Господарського кодексу України   (далі -   ГК України)    установлює, що суб`єкти господарювання   та   інші   учасники   господарських відносин повинні   виконувати   господарські   зобов`язання належним чином відповідно до закону,   інших правових актів,   договору, а за відсутності    конкретних вимог   щодо   виконання   зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських    договорів    застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України      з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2   ст. 193 ГК України      визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями   ст. 526 ЦК України   передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього      кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до   ст. 530 ЦК України      якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з Положенням про Державне агентство резерву України (Держрезерв), яке затверджено   Указом Президента України від 13.04.2011 № 463/2011, основними завданнями Держрезерву України є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву та внесення пропозицій щодо її формування.
Відповідно до п. 4 та п. 5 "Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву", затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997   на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом, виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів, необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо.
Поставка і закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України номенклатури і норм їх накопичення у державному резерві та мобілізаційних завдань у порядку створення, поповнення, освіження, заміни запасів матеріальних цінностей державного резерву та повернення тимчасово позичених матеріальних цінностей.
Законом України "Про державний матеріальний резерв" передбачено відшкодування підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, фактичних витрат, пов`язаних з таким зберіганням. Згідно з цією нормою та п.7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532, таке відшкодування здійснюється на підставі договору, укладеного між Держрезервом України і відповідальним зберігачем за встановленою формою, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.
Окрім того, положення   ст.7 Закону України "Про державний матеріальний резерв"   регламентують обов`язковість фінансування витрат на утримання і розвиток системи державного резерву як за рахунок коштів державного бюджету та коштів, одержаних від допоміжної фінансово-господарської діяльності підприємств, установ і організацій системи державного резерву, так і за рахунок коштів, одержаних від реалізації матеріальних цінностей державного резерву в порядку освіження, позичання та розбронювання.
Пункт 1   ст. 8 Закону України "Про державний матеріальний резерв"   передбачає відшкодування усіх витрат відповідальних зберігачів.
Згідно зі статтями   73,   74 ГПК   України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до положень Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532, сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; середнього розміру суми витрат; розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.
Додатком № 2 Порядку до кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву віднесені основні та додаткові витрати. До основних витрат відносяться витрати по заробітній платі працівників з нарахуваннями, вартості електричної енергії, вартості паливних матеріалів (на опалення) та амортизації основних виробничих фондів, задіяних у процесі зберігання. До додаткових витрат відносяться: консерванти та лакофарбові матеріали, дороблення та консервація, навантажувально-розвантажувальні роботи.
Відповідно до п. 7 Порядку № 532 відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.
У п. 2.1. Договору визначено, що   зберігач забезпечує належне зберігання цінностей і веде облік на позабалансовому рахунку зберігача.
Умовами п.2.8 Договору передбачено, що зберігач зобов`язаний щороку разом з річним звітом форми №12 подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницями України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву".
Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, на виконання умов    Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ОД/НР-03-670/НЮ від 29.04.2003 року Позивач здійснив відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву. Звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2 квартал 2021 рік, актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей, звітами про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, копіями первинних документів на підтвердження витрат позивача, які направлені на адресу відповідача листом від 15.07.2021 № НР-14/75 (докази направлення в матеріалах справи), підтверджується, що позивач має право на відшкодування витрат на суму 629664,69 грн.
Утім, відповідач письмово листом (від 29.10.2021 №2669/0/4-21) відмовився узгодити кошторис витрат на 2021 рік з огляду на включення до нього витрат з нарахування та виплати: грошової компенсації за продовольчий пайок працівникам відомчої охорони; матеріальної допомоги працівникам до відпустки, які не є обов`язковими. Такі витрати Державне агентство резерву України відмовилось компенсувати зберігачу.
Колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно відмовився відшкодовувати витрати зберігача, а мотиви відмови є неспроможними.
Так, працівникам відомчої охорони щомісяця виплачується грошова компенсація за продовольчий пайок згідно п. 29 «Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті», затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.1994 № 7   із змінами (далі - Положення).
Структура заробітної плати встановлена   ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, відповідно до якої однією із складових частин зарплати є додаткова заробітна плата.
Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Отже, грошові виплати за продовольчий пайок, у розмірі передбаченому п. 29 Положення, є різновидом компенсаційних виплат, винагородою за особливі умови праці, які віднесені до додаткової заробітної плати.
В силу Закону України «Про державний матеріальний резерв» та Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальними зберіганням матеріальних цінностей державного резерву договір зберігання є оплатним.
Матеріальна допомога до відпустки також носить обов`язковий характер, оскільки виплата передбачена п. 4.16 «Коллективного договора» між адміністрацією та залізничним комітетом профспілки, виплачується незалежно від результатів роботи підприємства і конкретного працівника, та враховується в собівартості реалізованої продукції (послуг) позивачем.
Отже, позивачем документально доведено право на відшкодування витрат за  відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 квартал 2021 рік, що підтверджується документами, які підтверджують факт здійснення операцій по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та факт виконання позивачем договірних відносин. При цьому не підписання (відмови від підписання) наданих зберігачем актів та звітів про витрати не впливає на право позивача вимагати у судовому порядку захисту свого права.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджені витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2 квартал 2021 рік   розмірі 629664,69 грн. відповідно до Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ОД/НР-03-670/НЮ від 29.04.2003 року за 2 квартал 2021 року становить 629664,69 грн.
Аргументи апелянта в частині непогодження кошторису та відсутності підстав для сплати заборгованості у розмірі 629664,69 грн. колегія суддів вважає неспроможними, оскільки п. 7 Порядку, визначено, що відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних збитків державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між держрезервом та зберігачем, а також умови якого не передбачають надання жодних документів, що підтверджують видатки зберігача.
Крім того, колегія суддів зазначає, що неузгодження Комітетом кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік не спростовує факту надання позивачем послуг із зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву й виникнення обов`язку у відповідача по оплаті наданих послуг.
За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Відповідно до   ст. 276 ГПК України      суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до   ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.20221 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5    ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення    Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 у справі №910/17338/21 підлягає поновленню.
Керуючись ст.ст.    129,   269,   275,   276,   282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В ИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 у справі №910/17338/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від від 04.01.2022 у справі №910/17338/21
4. Матеріали справи №910/17338/21 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст.   287,   288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 06.10.2022.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко