Справа № 446/478/19                                Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 22-ц/811/807/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без участі учасників цивільну справу № 446/478/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Кам`янка-Бузької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради 4 сесії 6 скликання №10 від 28.01.2011 року та державного акта на право власності на земельну ділянку,-
в с т а н о в и в :
06 березня 2019 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із позовом до Кам"янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Кам"янка-Бузької міської 4 сесії 6 скликання №10 від 28.01.2011року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 506931 від 06.06.2011року.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.
Рішення суду оскаржили представники позивача. В апеляційній скарзі зазначається, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, застосував норми матеріального права без врахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Судом не взято до уваги, що АТ «Укрзалізниця» стало відомо про порушення свого права лише 29 лютого 2016 року з технічної документації , а тому подавши позов 28.02.2019 року строк позовної давності не пропущено. Крім цього, судом не враховано, що у п.46 Постанови Великої палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14 зроблено висновок про те, що позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Справа призначалася судом неодноразово, сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про день і час слухання справи.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно частини другої ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту «УЗ») на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення,зокрема, в адміністративних межах м.Кам`янка-Бузька та Кам`янка-Бузького району Львівської області надав План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської залізничної дороги від 36 до км 59, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1956 році. Позивачем також надано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 21,1055 га Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (далі по тексту «ЛЗ») під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямом Львів-Ківерці від 40км+325м до 43 км+157м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області.
Рішенням 4-ої сесії 6 скликання Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області №10 від 28.01.2011 року відповідачу по справі ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного рішення Кам`янка-Бузькою міською радою Львівської області ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №506931 від 06.06.2011 року. Відповідач ОСОБА_1 є належним землекористувачем,постійно користується земельною ділянкою.
Судом також встановлено, що на замовлення ДТГО «ЛЗ» була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 21,1055 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «ЛЗ» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямом «Львів-Ківерці» від 40 км +325 м до 43 км+ 157м в адміністративних межах міста Кам`янка-Бузька ККам`янка-Бузького району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувалися в 2015 році КТ НВФ «Нові технології». В результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «ЛЗ» на ділянці «Львів-Ківерці» від 40 км + 325м до 43 км+ 157 м в адміністративних межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району ( на даний час Львівського району) Львівської області становить 21, 1055 га. При польовому обстеженні виявлено, що частина земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 саме площею 0,0974га накладається на смугу відведення залізниці.
Той факт, що частина земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 є частиною відведення залізниці, підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації площею 21,1055 га ДТГО «ЛЗ» під існуючим об`єктом за напрямком «Львів-Ківерці» в адміністративних межах м.Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області, Планом меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської залізниці в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району 1956 року та така належить до земель транспорту, АТ «УЗ» в особі ДТГО «ЛЗ» є належним користувачем цієї спірної земельної ділянки відповідно до діючого земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 84 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
У пункті «б» частини четвертої статті 84 ЗК визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
Відповідно до статті 6 Закону України № 273/96-ВР від 04 липня 1996 року «Про залізничний транспорт» ( далі по тексту Закон № 273/96-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин-передачі у власність спірної земельної ділянки) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України № 273/94-ВР від 10 листопада 1994 року «Про транспорт» (далі по тексту Закон № 232/940ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин-передачі у власність спірної земельної ділянки).
Згідно з частиною першою та другою статті 11 Закону №232/94-ВР землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.
Частиною першою статті 23 Закону № 232/94-ВР, яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючи насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Такі правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц та підтверджені у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №466/6682/14-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 715/2402/18, від 19 травня 2021 року у справі №715/2081/18.
Матеріалами справи встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради 4 сесії 6 скликання №10 від 28.01.2011 року та державного акта на право власності на земельну ділянку на прізвище ОСОБА_1 .
Звертаючись з позовними вимогами до суду, АТ «Укрзалізниця» від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» зазначала, що частина земельної ділянки площею 0,0974 га надана у приватну власність ОСОБА_1 перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізничного транспорту та перебувала у користуванні залізниці.
Встановлено, що позовні вимоги заявлені позивачем, у тому числі, з підстав порушення міською радою норм ЗК при виділенні земельної ділянки, власником якої на момент звернення до суду з цим позовом є ОСОБА_1 
Верховний Суд у постановах від 01 вересня 2021 року у справі №444/2315/18 та від 14 квітня 2021 року у справах № 450/2352/18 та № 450/2410/18 за позовом АТ «Укрзалізниця» до власників земельних ділянок про визнання рішень сільської ради незаконними та його скасування, визнання державного акта недійсним вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є не ефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.
Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України (далі по тексту ЦК) виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння відповідно до статті 387 ЦК, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном ( стаття 391 ЦК), визнання права власності ( стаття 392 ЦК), відшкодування матеріальної і моральної шкоди ( стаття 1166, 1167,1173ЦК).
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав. При цьому, позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним.
Неефективність обраного позивачем способу захисту свого права стосується також скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 372/2650/17.
Задоволення позовних вимог позивача із якими такий звернувся не призводить до захисту або відновлення порушеного речового права позивача ( у разі його наявності), зокрема, повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ, враховуючи обставини справи, належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди у реалізації цих прав.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зробив правильні висновки про відмову у задоволенні позову, однак з інших підстав, ніж відмовити саме у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.
Відповідно до ч.1 п.3 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи наведене, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення з урахуванням висновків, викладених у цій постанові про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.
Керуючись ст.ст. 367 ч.1; 374 ч.2; 376 ч.1 п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови Львівського апеляційного суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк