27.10.22
22-ц/812/873/22
Провадження № 22-ц/812/873/22         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року                                             м. Миколаїв
                                                                                   справа № 486/532/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б., 
       із секретарем Стрілець К.О.
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до тимчасово виконуючого обов`язки директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» Южноукраїнської міської ради Судакова Дмитра Сергійовича 
(третя особа - Южноукраїнський міський голова Онуфрієнко Валерій Васильович)
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення відповідних змін у штатний розпис
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 9 серпня 2022 року суддею Далматовою Г.А. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 12 серпня 2022 року),
У С Т А Н О В И В:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до т.в.о. директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі - КП ТВКГ) Судакова Д.С. (третя особа – Южноукранський міський голова Онуфрієнко В.В.) про захист трудових прав.
Уточнивши позовні вимоги (а.с.101-125 том 1), ОСОБА_1 зазначала, що з 18 березня 2020 року працювала на посаді заступника директора КП ТВКГ з соціальних питань та тарифної захищеності. У період своєї роботи вона займала активну громадську та професійну позицію в питаннях формування тарифів, організації роботи підприємства та його належного керівництва, у зв`язку з чим відчувала тиск та намагання обмежити її повноваження за посадовою інструкцією. Наказом 196 від 17 грудня 2021 року, в якому наказом №205 від 21 грудня 2021 року внесені виправлення, скорочено чисельність і штат працівників, в тому числі вакантні посади та посада, яку займала вона - заступника директора (з соціальних питань та тарифної захищеності). Відповідно до наказу №251-к від 22 грудня 2021 року її того ж числа повідомили про наступне звільнення та надали перелік посад нижчої кваліфікації. Наказом №09-ОС від 3 березня 2022 року її звільнено з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП у зв`язку з скороченням штату з 4 березня 2022 року. Цей наказ було скасовано наказом №27-ОС від 13 квітня 2022 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на час звільнення. Наказом №39-ОС від 1 червня 2022 року її звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП з 1 червня 2022 року. 
Посилаючись на те, що керівництво  не мало жодних економічних підстав для скорочення її посади та інших важливих для підприємства посад,   приховало дійсну мету цих змін, а при її звільненні було порушено процедуру вивільнення працівників - не запропоновані вакантні посади, не надано копію наказу, не видано розрахункову довідку,  ОСОБА_1  просила  поновити її на роботі (посаді) заступника директора з соціальних питань та тарифної захищеності КП ТВКГ; стягнути з КП ТВКГ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 червня 2022 року до дня поновлення на роботі з розрахунку середньоденної заробітної плати 1037,07 грн.; та внести відповідні зміни в штатний розпис, який діє з 1 березня 2022 року, зобов`язати директора КП ТВКГ подати, а міському голові погодити оновлений штатний розклад.
Відповідач т.в.о. директора КП ТВКГ Судакова Д.С. від імені КПТВКГ (а.с.136-139 том 1) позов не визнав та у відзиві зазначив, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підстави для скорочення посади позивачки зазначені в службовій записці заступника директора КП ТВКГ з питань структурно-економічної трансформації підприємства, а саме, низьке навантаження по виконанню функціональних обов`язків за цільовим призначенням та відсутньою необхідністю і доцільністю цієї посади. При звільненні ОСОБА_1 були дотримані вимоги трудового законодавства та права працівника, зокрема щодо вчасного попередження про наступне звільнення, пропозиції щодо вакантних посад, неможливості припинення трудових відносин у період тимчасової непрацездатності. На час її звільнення інших вакантних посад на підприємстві не було.
Від імені третьої особи – міського голови  відзив на позовну заяву направив виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради (а.с.209 том 1), який  також посилався на право підприємства  самостійно визначати власну структуру, штат та чисельність працівників. 16 червня 2022 року рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №1028 достроково припинено повноваження та звільнено Южноукраїнського міського голову ОСОБА_2 .
У відповіді на відзив ОСОБА_1 заперечувала монополію підприємства в питаннях організаційної структури та чисельності працівників і штатного розпису, оскільки воно належить територіальній громаді міста, статут якого затверджує міська рада, а штатний розпис - міський голова. Трудову книжку та копію наказу їй не видавали, інші посади їй не пропонували. Змін в організації виробництва на підприємстві не було. Посада, яку вона обіймала, є важливою та потрібною підприємству, а тому вона не підлягала скороченню.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 9 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити її позов. Апелянт посилалась на ті ж обставини, якими обґрунтовувала свій позов, та наголошувала, що фактичних змін в організації виробництва і праці на підприємстві не було; посада, яку вона обіймала, мала правозахисний характер, бо перешкоджала прийняттю економічно необґрунтованих тарифів на комунальні послуги; на підприємстві мали місце грубі порушення фінансово-економічного характеру. При звільненні їй не запропонували тимчасово вільну посаду юрисконсульта. Її не ознайомили зі службовою запискою заступника директора КП ТВКГ з питань структурно-економічної трансформації підприємства щодо доцільності скорочення її посади. Внаслідок скорочення порушені інтереси не тільки підприємства, але і інтереси територіальної громади міста, що викликало численні обурення в соціальних мережах.
Відзив на апеляційну скаргу подав представник КП ТВКГ. 
У відзиві зазначено, що за період роботи позивачкою не було розроблено та запропоновано жодного рішення щодо оптимізації тарифів чи скорочення витрат для їх зменшення, не вжито заходів по пошуку джерела компенсації їх недостатності, не складено жодного документу в цьому напрямку, не запроваджена робота метрологічної станції. Натомість, у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 на підприємстві налагоджена робота метрологічної служби. Підвищення тарифів на послуги не має жодного зв`язку зі скороченням посади та звільненням апелянта. Посада, яку обіймала позивачка, підприємству не потрібна і є економічно недоцільною, на чому наголошувалось у службовій записці від 17 грудня 2021 року. Відповідно до пункту 3 статті 64 ГКУ підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Посада юрисконсульта не була вакантною, тому не може пропонуватися на виконання положення частини 3 статті 49-2 КЗпП.

В судове засідання апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач – т.в.о. директора КП ТВКГ Судаков Д.В. в суд не з`явився. Участь у розгляді справи в режимі відео-конференції приймав представник КП ТВКГ Ніколаєнко С.О., допущена до участі у справі судом першої інстанції. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що у грудні 2021 року на підприємстві запроваджено зміни в організації виробництва та праці, які мали відбутись з березня 2022 року, в тому числі скорочена посада заступника директора з соціальних питань та тарифної захищеності. Позивачка ОСОБА_1 була завчасно попереджена про наступне звільнення, їй запропонували вакантні посади станом на грудень 2021 року, за період до звільнення нових вакантних посад не виникло, остаточно звільнення проведено після закінчення тимчасової непрацездатності за наказом №39-ОС від 1 червня 2022 року. 
Встановивши ці обставини, суд дійшов висновку про дотримання роботодавцем порядку звільнення працівника та відсутність порушень трудового законодавства. 
При цьому суд послався на те, що в судовому засіданні позивачка не вбачала необхідності уточнювати коло відповідачів за її позовом, а її вимоги можуть бути розглянуті до тимчасово виконуючого обов`язки директора КП ТВКГ Судакова Д.С. та міського голови Онуфрієнко В.В.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна.
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Відповідно до статті 89 ЦК юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Згідно зі статтею 92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.
За загальним правилом статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем у справі позивачка вважає т.в.о. директора КП ТВКГ Судакова Д.С., а третьою особою – Южноукранського міського голову ОСОБА_3 . 
Водночас, предметом заявленого позову є правовідносини, які виникли з трудового договору, зміст яких визначається правами та обов`язками роботодавця – власника або уповноваженого ним органу, а також працівника. Ці правовідносини регулюється нормами трудового законодавства.
Відповідно до частини 1статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Отже, трудові правовідносини виникають між працівником та підприємством, установою, організацією, в тому числі і щодо звільнення працівника за ініціативою останнього, а не між працівником та посадовою особою, яка має повноваження на прийняття працівника на роботу та його звільнення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – поновити її на роботі, сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та внести зміни до штатного розкладу підприємства, спрямовані до т.в.о. директора КП ТВКГ Судакова Д.С., як до посадової особи КП ТВКГ та стосуються його професійної діяльності.
Будь-яких позовних вимог до ОСОБА_4 , як до фізичної особи, позовна заява ОСОБА_1 не містить.
Згідно Статуту (а.с.157-167 том 1) КП ТВКГ є юридичною особою, тобто самостійним суб`єктом цивільних правовідносин.
Позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадової особи -т.в.о. директора Судакова Д.С.
Отже, і за характером спору й за змістом позовних вимог саме юридична особа має відповідати за цим позовом.
Т.в.о. директора Судаков Д.С., як посадова особа, у трудових правовідносинах діє від імені підприємства, а тому не може бути єдиним належним відповідачем у справі як фізична особа, що наділена процесуальною дієздатністю.
Судове рішення по суті спору впливає на права та обов`язки юридичної особи, покладаючи саме на цю особу ті чи інші обов`язки (поновити на роботі, сплатити середній заробіток, внести зміни до штатного розкладу).
Проте провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відкрито до відповідача -т.в.о. директора КП ТВКГ Судакова Д.С. 
Саме цей відповідач зазначений судом у вступній та резолютивній частині судового рішення.
В порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК, КП ТВКГ як юридичну особу до участі у справі як належного відповідача не залучено.
Суд першої інстанції, розглядаючи вимоги ОСОБА_1 саме до т.в.о. директора Судакова Д.С. не звернув належної уваги та суб`єктний склад учасників спірних трудових правовідносин, не вирішив питання про залучення до участі у справі юридичної особи та дійшов помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до т.в.о. директора Судакова Д.С.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 374 та частини 1 статті 377 ЦПК при наявності підстав, передбачених статтею 255 ЦПК, апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення першої інстанції та закриває провадження у справі.
При цьому суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК).
З урахування викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК
Таке застосування норм трудового та процесуального законодавства відповідає правовій позиції Верховного Суду (КЦС), яка викладена у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21 (провадження № 61-16798св21), від 29 вересня 2021 року справа № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються оцінки обставин трудового спору та не можуть бути розглянуті в межах заявленого позову, що не перешкоджає позивачці звернутись до суду з позовом до належного відповідача.
Керуючись статтями 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 9 серпня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до т.в.о. директора КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» Судакова Дмитра Сергійовича (третя особа – Южноукраїнський міський голова Онуфрієнко В.В.) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін до штатного розкладу- закрити.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Т.Б. Кушнірова

---------------------------------
повну постанову складено 27 жовтня 2022 року