ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6893/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року (повний текст складено 08 лютого 2022 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд Плюс» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00000230704 від 05.01.2020.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ГУ ДПС у м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року залишено без змін.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року заяву представника ТОВ «Анвітрейд Плюс» про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 323525,00 грн задоволено частково, стягнуто на користь ТОВ «Анвітрейд Плюс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 120000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві.
Не погодившись із таким додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не було надано детальний розрахунок кількості витрачених адвокатом годин та вартості наданих послуг, розмір заявлених витрат не є співрозмірним і не відповідає критеріям реальності, до суду не надано платіжне доручення, яке б підтверджувало перерахування позивачем коштів за надану правничу допомогу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ним було подано до суду першої інстанції належні докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі відповідні платіжні доручення, а умовами договору визначено фіксований розмір винагороди адвокатського бюро, який не залежить від обсягу наданих послуг. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, не вирішення судом питання про судові витрати є підставою для ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат пов`язаних із розглядом справи позивачем подано до суду договір №03/02 про надання правової допомоги від 02.01.2020, укладений між ТОВ «Анвітрейд Плюс» та АБ «Стеценко та партнери»; додаткову угоду № 2 від 08.01.2021, п.1 якої визначає надання послуг з правової допомоги щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 05.01.2020 №00000230704 і п.2.1 встановлено, що за надання послуг з представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції вартість послуг встановлено в розмірі 250000,00 грн, та гонорар успіху  визначено на рівні 73525,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.11.2021, в якому визначено вартість наданих юридичних послуг з надання правової допомоги в суді першої інстанції в розмірі 250000,00 грн та гонорар успіху в сумі 73525,00 грн; додаток №1 до акту приймання-передачі послуг, в якому відображено відповідний перелік послуг із поденним розрахунком їх надання (аналіз документів, підготовка та направлення до суду позовної заяви з додатками, аналіз відзиву, збирання додаткових доказів, підготовка додаткових пояснень, підготовка та подача клопотань, участь в судових засіданнях, аналіз наданих відповідачем додаткових доказів та пояснень); рахунок на оплату послуг по договору №211116 від 16.11.2021 (а.с.119-128 т.7).
На підтвердження проведення оплати за надані послуги з правничої допомоги матеріали справи містять платіжні доручення від 13.12.2021 №371 на суму 123525,00 грн та від 15.12.2021 №376 на суму 115000,00 грн (а.с.164 т.7).
Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги, а тому визначення сторонами фіксованого розміру оплати за надані послуги (гонорар адвоката) у сумі 250000,00 грн в суді першої інстанції звільняє від необхідності визначати в детальному описі витраченого адвокатом часу на кожну окрему дію, вчинену на виконання вказаного договору при надання позивачу правничої допомоги в рамках даної справи. При цьому, в поданому до суду додатку №1 від 16.11.2021 до акту приймання-передачі наданих послуг зафіксовано які саме послуги надавались позивачу, тому він є належним доказом, що описує надані послуги з правової допомоги позивачу.
Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 у справі №420/6027/19.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідачем викладені ідентичні обґрунтування для відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, а саме: не подання детального розрахунку кількості витрачених адвокатом годин та вартості наданих послуг; відсутність доказів оплати послуг з правничої допомоги, неспівмірність заявлених до відшкодування витрат.
Як зазначалось судом вище, розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлений у фіксованому розмірі на рівні 250000,00 грн, що виключає необхідність подання детального погодинного розрахунку, про що неодноразово зазначалось Верховним Судом, зокрема в постанові від 10.09.2020 у справі №420/6027/19.
Крім того, положення ст.139 КАС України передбачають відшкодування не лише понесених витрат, а й тих, що підлягають відшкодуванню або оплаті за отриману правничу допомогу, а тому твердження відповідача щодо відсутності доказів оплати позивачем послуг з правничої допомоги не можуть бути підставою для відмови у розподілі понесених позивачем витрат, з огляду на задоволення його позовних вимог.
Верховний Суд також дійшов подібного висновку, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 та від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, в яких зазначив, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, матеріали справи містять належні докази оплати позивачем послуг з правничої допомоги в суді першої інстанції, а саме, платіжні доручення від 13.12.2021 №371 на суму 123525,00 грн та від 15.12.2021 №376 на суму 115000,00 грн (а.с.164 т.7), тому відповідні посилання апелянта про їх відсутність не відповідають дійсності.
В апеляційній скарзі відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про стягнення понесених ним витрат в повному обсязі, однак, наведені в апеляційній скарзі обґрунтування щодо відсутності доказів оплати послуг з правничої допомоги та не подання детального розрахунку наданих адвокатом послуг не відповідають матеріалам справи і вимогам законодавства та відхиляються судом.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, дослідив заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу на предмет їх співмірності із складністю справи, виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, зазначивши, що з матеріалів адміністративної справи вбачається, що вона складається з семи томів (по 250 аркушів), з яких майже п`ять томів складаються з доказів, які подані адвокатом на підтвердження підстав позову, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 05.01.2020 №00000230704 позивачу визначено грошове зобов`язання в розмірі 14705074,00 грн та вказана сума є значною для позивача, що свідчить про важливість справи для позивача з огляду на суму визначеного спірним рішенням грошового зобов`язання, а розгляд адміністративної справи міг вплинути на репутацію позивача як добросовісного платника податків, який здійснює господарську діяльність.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, врахував надані відповідачем заперечення щодо розміру заявлених позивачем витрат та дійшов висновку про необхідність зменшення вартості заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до 120000,00 грн.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    В.О.Аліменко