П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  802/1462/16-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
13 вересня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
секретар судового засідання: Заквацька І.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 в адміністративній справі № 802/1462/16-а.
Ухвалою  Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2022 відмовлено у задоволенні вказаної заяви.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.04.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не роз`яснено позивачу його процесуальні права та обов`язки, не розглянуто його заяву про відвід судді.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що обставини на які посилається позивач були предметом окремого адміністративного позову у справі №120/402/21-а.
Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла  наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 362 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, під нововиявленими обставинами слід розуміти лише ті обставини, які мають істотне значення для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. При цьому, не є підставою для перегляду докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) .
Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.
Нововиявлені обставини це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28.11.1999 наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24.07.2003). Такі ж висновки відображені і в наступних рішення Європейського суду з прав людини у справах Понамарьов проти України від 3 квітня 2008 року та Христов проти України від 19 лютого 2009 року.
Тобто принцип юридичної визначеності в розумінні Конвенції гарантує обмеження на безкінечний перегляд рішень судів, які вступили в силу, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду уже вирішеної справи.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту Державної виконавчої служби  Міністерства юстиції України про:
- визнання неправомірною бездіяльність та тяганину щодо своєчасного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, в частині виконання рішення Замостянського райсуду м.Вінниці від 01.03.2004, стосовно стягнення частини коштів невиплаченого боргу;
- скасування, як незаконної постанови старшого державного виконавця Департаменту ДВС ВП№44360795 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення ЄСПЛ  №25663/02;
- зобов`язання усунути порушення прав шляхом негайного і в примусовому порядку виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, в частині перерахування коштів в сумі 1 441 074,23 грн, як складову повного розрахунку, що не виплачена станом на 01.09.2016 року, встановлену рішеннями місцевих судів м. Вінниці, що набули законної сили;
- стягнення 100 000 грн. справедливої сатисфакції у відшкодування моральної шкоди і понесених витрат, пов`язаних з лікуванням, як наслідку неправомірної бездіяльності відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням ЄСПЛ зобов`язано державу Україну в трьохмісячний строк виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, яким, серед іншого, встановлено обов`язок ДАК Укрресурси провести повний розрахунок з позивачем при звільненні. Дане рішення перебувало на виконанні у відповідача, проте 13.09.2016р. провадження закінчено з підстав повного фактичного виконання виконавчого документу та винесено відповідну постанову. З цією постановою позивач не погодився, вважав, що відповідачем неправомірно закінчено виконавче провадження, оскільки боржником не в повному обсязі виконано рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці. Свою позицію позивач обґрунтував наявністю ухвали господарського суду м. Києва у справі №46/436-б від 28.07.2016, якою його визнано кредитором ДАК Укрресурси на суму 1 396 595,57 грн. та на суму 3 296 742,60 грн, з яких позивачу сплачено лише 711 000 грн та 1188900 гривень. Невиплачений борг по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці станом на 01.09.2016 по розрахункам позивача становив 1 441 074,23 грн, що, на його думку, підтверджувалось рішенням господарського суду.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 в адміністративній справі №802/1462/16-а відмовлено у задоволенні вказаного позову.
Обґрунтовуючи наявність підстав для перегляду вказаної постанови за нововиявленими обставинами позивач посилається на те, що під час судового розгляду справи №802/1596/16-а, суддя ухвалою від 2.07.2020 витребував в Урядового Уповноваженого у справах ЄСПЛ лист адресований директору Департаменту контролю виконання рішень ЄСПЛ та відповідь на нього щодо застосування пені, її математичного розрахунку, роз`яснення алгоритму нарахування пені, порядок виплати заявникам відшкодувань та коштів по рішенням ЄСПЛ, тощо. 01.09.2020 позивач ознайомився із цим листом та з`ясував, що витрати на пересилку коштів зобов`язана брати держава, а не утримувати їх із суми зарплати; що пеня може бути виплачена окремо від усієї суми; в розрахунок пені береться сума сатисфаксії присуджена ЄСПЛ, а термін прострочки враховується до відновлення прав заявника, які він мав би, якби його права не були порушені. Тобто на час прийняття постанови від 31.10.2016 у справі №802/1462/16-а існували істотні для цієї справи обставини, що не були встановлені судом, які є нововиявленими, але не були відомі ні позивачу, ні суду на час розгляду справи.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи №802/1462/16-а не досліджувалось питання правильності визначення сатисфакції/пені та правильності проведення розрахунку її розміру, в тому числі витрат на пересилку коштів, адже це не було підставою для звернення з позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач лише ставив під сумнів повне виконання рішення Замостянського районного суду в частині проведених з ним розрахунків ДАК «Укрресурси», а не правильність виплати перерахунку коштів на виконання рішення суду, сатисфакції/пені, що не є тотожним.
До того ж, лист від 20.11.2015, на який посилається заявник, як на документ, що містить інформацію, яка є нововиявленою обставиною жодним чином не стосується позивача та його справ, що були предметом розгляду як в Замостянському районному суді м. Вінниці так і в ЄСПЛ.
Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, в поданій заяві позивач фактично вказує на інші підстави позову, які, за його словами встановлені в ході розгляду іншої справи та просить оцінити докази, які не оцінювалися судом та не лягли в основу прийнятого рішення оскільки не були тією обставиною, що слугувала для звернення до суду.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 в адміністративній справі №802/1462/16-а.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не роз`яснено позивачу його процесуальні права та обов`язки, не розглянуто його заяву про відвід судді, колегія суддів вважає безпідставними та не розцінює їх як такі, що свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Так, у матеріалах справи відсутня заява позивача про відвід головуючого судді.
Згідно журналу судового засідання 29.06.2022 головуючий суддя ставила питання сторонам щодо відводу головуючого судді, після чого позивач покинув зал судового засідання.
Позивач не заперечує вказаних обставин, вказуючи, що залишаючи зал судового засідання. вважав, що суд перейшов до розгляду його усної заяви про відвід, мотивованої тим, що головуюча суддя розглянула низку аналогічних справ і має сталу думку на предмет спору, що перешкоджає об`єктивному розгляду спору.
До того ж, апеляційний суд зазначає, що розгляд суддею аналогічних спорів жодним чином не може вказувати на його упередженість чи необ`єктивність при розгляду конкретної справи.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   19 вересня 2022 року.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.