Номер провадження: 22-ц/813/3566/22 
Справа № 947/38571/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року про залишення заяви без розгляду по справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -         

ВСТАНОВИВ:

2 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулись до Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України (а.с.7-10).
25 червня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси залишено без розгляду заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України. Роз`яснено заявникам право вирішити спір шляхом подачі позову на загальних підставах (а.с.95-96).
12 липня 2021 року представник ОСОБА_5 – ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що із суті правовідносин вбачається спір про право, проте не зазначив який саме спір і в чому полягає його суть. Апелянт вважає, що законом передбачено встановлення в судовому порядку юридичних фактів щодо виникнення або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до який відносяться й факти, що породжують право особи на встановлення належності громадянства України. На думку апелянта, наявність відзиву на подану заяву не свідчить про виникнення або наявність у справі спору про право. Тому апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
05.10.2021 від Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу. Заінтересована особа зазначає, що заявники не зверталися до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надавали до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявники не використали всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України та звернулись до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Без встановлення особи та статусу заявників неможливо здійснити розгляд питання щодо набуття ними громадянства. Заінтересована особа стверджує, що встановлення факту в даній справі пов`язується зі спором про право, а тому суд першої інстанції правильно залишив без розгляду заяву.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник апелянтів подав клопотання про розгляд справи за відсутності апелянтів та їх представника. Заінтересована особа клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не подавали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що із заявлених заявником вимог вбачається спір про право і вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, а тому такий спір необхідно вирішувати в позовному провадженні. Так суд вирішив залишити без розгляду заяву.
Апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та вважає необхідним зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Київського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України. У відповідь на його звернення листом № 5112-2738/5112-1-19 від 30.11.2019 було запропоновано звернутися для оформлення паспорту громадянина України до територіального підрозділу ДМС України або до Центру надання адміністративних послуг за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 11-12).
В матеріалах справи міститься лист в.о. начальника ВГПІС ОМУ МВС України в Одеській області, адресований ОСОБА_3 у відповідь на звернення до адміністрації Президента України про сприяння в реєстрації (прописці) та одержанні паспортів. Вказаним листом їй було повідомлено про те, що для реєстрації місця проживання необхідно подати заяву встановленої форми разом з правовстановлюючими документами на житло, документами, що встановлюють родинні стосунки, паспортами з відміткою про зняття з реєстраційного обліку за попередній місцем проживання та адресними листками про вибуття до них до паспортної служби Київського РМ м. Одеси. Для одержання паспортів громадянина України необхідно надати документи, які підтверджують належність до громадянства (а.с. 13). Також в матеріалах справи міститься лист начальника ВГПІС ОМУ МВС України в Одеській області у відповідь на звернення ОСОБА_3 , відповідно до якого документи для реєстрації місця проживання до паспортної служби Київського РВ м. Одеси не подавались, а тому рішення про відмову в реєстрації не приймалось, одночасно заявнику роз`яснено порядок звернення з заявою про реєстрацію місця проживання (а.с. 14).
Також в матеріалах справи містяться: копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копія заяви ОСОБА_3 про видачу паспорта громадянина СРСР від 28.10.1983, яка подавалась в зв`язку із втратою попереднього паспорту, виданого Київським РВ МВС м. Одеси (а.с. 18, 19).
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 1991 року (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» 2001 року. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. На вказане посилався Верховний Суд в постанові від 07.08.2019 року, в справі № 366/1906/18 за заявою особи про встановлення факту постійного проживання на території України з 1990 року.
За обставинами даної справи заявники звернулися до суду та просили встановити факт постійного проживання на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року на 13 листопада 1991 року з метою отримання паспорта громадянина України.
Відповідно до ч. 7 ст. 19, положення якої кореспондують ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, аніж визначені переліком частини першої вказаної статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, з контексту наведених норм вбачається, що особа має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення для створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі для встановлення факту проживання на території України. При цьому за умови наявності відповідних належних та допустимих доказів проживання на відповідній території, спірність такого факту виключається. Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність спору про право щодо набуття громадянства є помилковим. Крім того, суд не навів відповідних мотивів та підстав на основі яких він дійшов відповідних висновків.
Вказана позиція була підтримана постановою КЦС ВС від 05.11.2020 в справі № 521/21665/18.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями цивільного процесуального законодавства суд, ухвалюючи рішення в справі, повинен повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо (ст. 264 ЦПК України). В судовому рішенні, серед іншого, повинні міститися мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи відповідне судове рішення (мотивувальна частина ухвали, п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України). 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу не зазначив на підставі яких мотивів він дійшов відповідних висновків, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 379 ЦПК України направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року про залишення заяви без розгляду – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                 А.І. Дришлюк

                                                                Р.Д. Громік

                                                                М.М. Драгомерецький