УХВАЛА

29 вересня 2022 року 
м. Київ
справа №140/14244/21
адміністративне провадження №К/990/25740/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі №140/14244/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -
у с т а н о в и в :
Головне управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 36008,86 грн. (надалі - позов).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до вимог статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. В порушення зазначених норм за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань, донарахованих згідно податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2019 року № 0005584-5113-0305 на суму 1172,75 грн, від 08 квітня 2019 року № 0005585-5113-0305 на суму 184,29 грн, від 08 квітня 2019 року № 0005586-5113-0305; на суму 33250,11 грн, від 08 квітня 2019 року № 0005587-5113-0305 на суму 1401,71 грн. Загальна заборгованість становить 36008,86 грн. Як зазначив позивач, ним вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги від 07 листопада 2019 року №160573-51, однак вони не призвели до погашення податкового боргу відповідачем. З наведених підстав просив стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 36008,86 грн.
Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
14 січня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ГУ ДПС у Волинській області (відповідач за зустрічним позовом) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2019 року №0005584-5113-0305 на суму 1172,75 грн., №0005585-5113-0305 на суму 184,29 грн, №0005586-5113-0305 на суму 33250,11 грн, №0005587-5113-0305 на суму 1401,71 грн (надалі - зустрічний позов). В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що ГУ ДПС у Волинській області нараховано йому грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на загальну суму 36008,86 грн на підставі вищевказаних податкових повідомлень-рішень. При цьому, спірний податковий борг нарахований згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на такі об`єкти нерухомого майна: 1) нежитлове приміщення (їдальня) площею 75,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2019 року №0005587-5113-0305 на суму 1401,71 грн.); 2) нежитлове приміщення (корівник 4-рядний) площею 1786,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (податкове повідомлення-рішення від 08.04.2019 №0005586-5113-0305 на суму 33250,11 грн); 3) нежитлове приміщення (заправка) площею 184,29 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2019 року №0005585-5113-0305 на суму 184,29 грн); 4) нежитлове приміщення (побутове приміщення) площею 1172,75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2019 року №0005584-5113-0305 на суму 1172,75 грн). Разом з тим, вказує, що ГУ ДПС у Волинській області протиправно, не в межах компетенції та з перевищенням повноважень нараховано грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на об`єкти нерухомого майна: приміщення їдальні площею 75, 3 кв.м, та приміщення корівника 4-рядного площею 1786,20 кв.м, оскільки такі об`єкти не перебувають у його власності та не перебували у 2018 році. Щодо об`єктів нерухомості, які належать йому на праві власності: нежитлове приміщення (заправка) площею 184, 29 кв.м та нежитлове приміщення (побутове приміщення) площею 1172,75 кв.м (у 2018 позивач за зустрічним позовом був власником побутового приміщення), то зазначає, що такі об`єкти є промисловими будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у промисловій діяльності. Вказані об`єкти нерухомості використовуються ним виключно за їх функціонально-цільовим призначенням, а саме - промисловим, у господарській діяльності ТзОВ «ТРАНСГАЗІНДАСТРІ АГ» згідно договору про спільну діяльність від 03 січня 2018 року № 03/01/18. На виконання вказаного договору про спільну діяльність та для виробничих потреб товариства, ним було передано ТзОВ «ТРАНСГАЗІНДАСТРІ АГ» у позичку приміщення заправки та побутове приміщення на період 2018, за який відповідачем нарахований спірний податковий борг на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому, зазначає, що ТзОВ «ТРАНСГАЗІНДАСТРІ АГ» у 2018 здійснювало промислову діяльність, що підтверджує факт використання останнім належних йому на праві власності промислових будівель (заправка та побутове приміщення) у виробничій (промисловій) діяльності. Оскільки вказані вище об`єкти нерухомості використовуються з метою провадження виробничої діяльності за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, належать до будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу припису підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; судовий розгляд визначено проводити за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року, первісний позов Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у розмірі 1357,04 грн. У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 08 квітня 2019 року №0005586-5113-0305 та №0005587-5113-0305. У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 496,20 грн.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Волинській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (36008,86 грн < 227000,00 грн).  
Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.  
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника.
Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
Крім того, вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі позивач жодних обґрунтувань не наводить.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Таким чином, оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності і передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, виняткові обставини для їх касаційного оскарження відсутні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі №140/14244/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                                                        І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                                             О. О. Шишов
                                                                                                                                                      М. М. Яковенко