ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2022 р.           Справа№ 910/7433/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Євсікова О.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,
за участю представників згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Антонов"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2022   
у справі № 910/7433/22 (суддя Селівона А.М)
за позовом Державного підприємства "Антонов"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕЙР ОУШЕН ЕЙРЛАЙНС"   
про стягнення 10 364 315,71 грн та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №910/7433/22 у задоволенні заяви Державного підприємства "АНТОНОВ" про забезпечення позову відмовлено.
Суд визнав необґрунтованими і недоведеними мотиви заяви та, керуючись приписами статей 136, 137 ГПК України, дійшов висновку відмовити у задоволені заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

          Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.      
Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 138 ГПК України.
Зокрема, скаржник наполягає, що судом повною мірою не було досліджено подані позивачем докази та зазначені ним обставини, а саме:
- судом, на думку позивача, не було надано оцінки тому факту, що повітряний рух для цивільних повітряних суден в Україні може бути відновлено і відповідач матиме змогу залишити територію України із цим приладом, який належить позивачу на праві власності;
- суд, на думку позивача, дійшов помилкового висновку про відсутність взаємозвязку між конкретним заходом до забезпечення позову - заборону відповідачу здійснювати експлуатацію повітряних суден, на одному з яких, за словами позивача, ймовірно встановлене спірне обладнання і предмет позовної вимоги - зобовязання повернути таке обладнання та стягнення грошових коштів за договором оренди;
- суд помилково вважає, що обраний спосіб забезпечення позову може порушити права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу, зокрема, власника відповідних повітряних суден.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України    та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Владимиренко С.В.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7433/22 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/7433/22. Копію ухвали надіслано суду першої інстанції.      
          Після надходження матеріалів справи,    ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 поновлено Державному підприємству «Антонов» пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №910/7433/22 та відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 21.11.2022. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 14.11.2022.   Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 14.11.2022. Явку учасників справи визнано необов`язковою.
          У зв`язку з військовою  агресією Російської Федерації проти України Північним апеляційним господарським судом роз`яснено про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також (у разі неможливості явки їх представників у судове засідання) можливості звернутися до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку «EasyCon» або інших доступних суду та учасникам судового процесу засобів, що забезпечують проведення судових засідань у режимі відеоконференцзв`язку та відповідають вимогам законодавства.

          Явка представників сторін.

В судове засідання від 21.11.2022 представник відповідача не з`явився. Про час та місце судового засідання відповідач належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 21.11.2022 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту життя та здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду з урахуванням введенням воєнного стану на території України, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.          

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України   апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України    та ч. 1    ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.                  

          Державне підприємство "Антонов" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕЙР ОУШЕН ЕЙРЛАЙНС" про стягнення 10 364 315,71 грн., а саме 146 556,00 грн. основного боргу, 10 146,55 грн. пені, 2213,77 грн. процентів річних, 24 524,14 грн. втрат від інфляції, 10 180 875,25 грн. штрафу, а також зобов`язання відповідача провернути Контейнер К-58 (системи ЕДСУ-148) партійний креслярський номер К-58, серійний заводський номер 5750630005 з паспортом, укомплектований платами згідно переліку, зазначеного в Акті приймання - передачі від 24.11.2021 року, в належному стані.
          Одночасно з вищевказаним позовом до суду надійшла подана позивачем заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕЙР ОУШЕН ЕЙРЛАЙНС" здійснювати експлуатацію повітряних суден моделі АН-148-100Е, державний і реєстраційний знак НОМЕР_1 , заводський серійний номер 27015041011, 2011 року виготовлення, номер реєстраційного посвідчення РП4797/1, видане 05.11.2021 року, а також моделі АН-148-100Е, державний і реєстраційний знак НОМЕР_2 , заводський серійний номер 27015042014, 2012 року виготовлення, номер реєстраційного посвідчення РП4798/1, видане 05.11.2021 року.
          Заява обґрунтована тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за спірним Договором № 22.1696.2021 від 24.11.2021 року (далі - Договір) зі сплати орендної плати за користування приладом та неповернення останнього орендодавцеві у порядку та строки, визначені п.п. 2.2, 2.4, 4.2 Договору, позаяк відповідач у разі відновлення повітряного руху буде мати можливість залишити територію України із орендованим приладом, який, на переконання заявника, встановлений на одному з повітряних суден, що перебувають у власності нерезидента CYPRUS AIRCRAFT LEASING 2 (CAL) LTD та експлуатантом яких згідно відкритої інформації з Реєстру цивільних повітряних суден України є ТОВ АК "ЕЙР ОУШЕН ЕЙРЛАЙНС", що в майбутньому ставить під сумнів можливість виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позову, оскільки існує загроза неможливості або утруднення виконання рішення суду, а саме в частині обов`язку повернути прилад - Контейнер К-58 (системи ЕДСУ-148) позивачу.
Отже, за доводами заявника, невжиття заявлених заходів забезпечення позову може  утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.
          Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані до неї докази колегія суддів зазначає наступне.
          Суд виходить з того, що забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Згідно з положеннями статей   136,      137 Господарського процесуального кодексу України       забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
          У   рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011   у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого   статтею 55 Конституції України.
          Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або      здійснюється ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав / інтересів позивача.
          Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.   З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених   Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.   
          Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
          Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1   статті 137 ГПК України   позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
          Відповідно до ч. 4      ст. 137 ГПК України      заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
          За приписами   ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
          Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
          У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
          Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.           Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
          Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених   ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
          Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
          Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
          Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору   (аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).
          Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у         ст. 14 ГПК України       та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього      Кодексу,      в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи      або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
          Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені      статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.
          Так, згідно зі      статями   73,         74,         77,         78      ГПК      України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
          Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями   73,   74,   76 ГПК України,       достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.           Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
          Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
          Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
          Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.
          Суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.
          Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
          Розглянувши заяву ДП "АНТОНОВ" про забезпечення позову, суд встановив, що можливе повернення повітряних суден, експлуатантом яких є відповідач, їх власнику зі спливом строків договорів оренди або лізингу, та, як наслідок подальшої неможливості повернення позивачеві приладу без застосування правових механізмів із залученням компанії - нерезидента, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підкріплені належними та допустимими доказами, оскільки як доказів на підтвердження правових підстав експлуатації повітряних суден відповідачем, доказів фактичного встановлення на зазначених суднах приладу, повернення якого є предметом позову, так і жодних доказів вчинення відповідачем дій або наявності намірів щодо вивезення приладу за межі України позивачем суду не надано.
          Не є належним свідченням невиконання в майбутньому судового рішення самі лише посилання позивача щодо необхідності використання саме спірного приладу - Контейнер К-58 (системи ЕДСУ-148) з метою задоволення потреб оборонно - промислового комплексу та авіаційної галузі під час воєнного стану, а також твердження щодо обов`язку з повернення орендованого приладу. Вказане не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено, або унеможливлено. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях без надання доказів.   
          Позивачем не подані докази на підтвердження вчинення відповідачами відповідних дій чи наміру (підготовки) до їх вчинення.   
          В той же час, як вже зазначалось, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
          Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій, а також не наведено суду жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
          За змістом матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у справі є стягнення з відповідача 146 556,00 грн основного боргу, 10 146,55 грн пені, 2213,77 грн процентів річних, 24 524,14 грн втрат від інфляції, 10 180 875,25 грн штрафу, а також зобов`язання відповідача провернути Контейнер К-58 (системи ЕДСУ-148) партійний креслярський номер К-58, серійний заводський номер 5750630005 з паспортом, укомплектований платами згідно переліку, зазначеного в Акті приймання - передачі від 24.11.2021 року, в належному стані.
          В апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що повітряний рух для цивільних повітряних суден в Україні може бути відновлено і відповідач матиме змогу залишити територію України із цим приладом, який належить позивачу на праві власності, однак суд першої інстанції не надав цьому оцінку.
          Зазначені доводи скаржника не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач в поданій заяві також посилався на вказані доводи та яким надано оцінку судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
          Враховуючи предмет позову, колегія вважає що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що немає зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, оскільки зміст позовних вимог та запропонований позивачем спосіб забезпечення позову містить ознаки вирішення спору по суті, а отже є частково тотожними, що, суперечить вимогам пункту 11   статті 137 ГПК України.
          Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що заявником не доведено того, що зазначені в обґрунтування заяви про забезпечення позову обставини можуть ускладнити виконання рішення у даній справі, а заходи забезпечення позову зможуть забезпечити реальне виконання рішення у даній справі, а також того, що у випадку невжиття таких заходів виконання рішення суду може бути істотно ускладнено чи унеможливлено та не порушить      збалансованості інтересів сторін у даній справі.
Суд враховує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.
          Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.
В силу приписів статтей 73,   74,   77,   78 ГПК України, посилаючись на ці обставини, позивач не подав будь-яких доказів на підтвердження його аргументів в цій частині.  
Таким чином, враховуючи викладене в сукупності, здійснивши в межах повноважень, визначених процесуальним законом, оцінку доводів сторін стосовно розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана заявником заява ґрунтується на бездоказових припущеннях щодо можливого ухилення відповідачем від виконання рішення суду про стягнення заборгованості у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому заявник не надав належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі №922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №   904/4511/19).
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача є необґрунтованою, а тому у її задоволенні правомірно відмовлено судом першої інстанції.
Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.
Колегія вважає за необхідне додатково роз`яснити позивачу, що відмова у забезпеченні позову у зазначений позивачем спосіб в межах даної справи не позбавляє його права повторно подати заяву про забезпечення позову, в якій визначити спосіб забезпечення позову у відповідності до вимог процесуального закону та обставин справи. 
Колегією встановлено, що в межах цього провадження позивач не вимагав накладення арешту безпосередньо на майно, яке він вимагає у відповідача повернути йому. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження позивача є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої  ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Оскільки підстав для скасування ухвали у справі та задоволення апеляційної скарги немає, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV «Апеляційне провадження»    Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2022 у справі № 910/7433/22   залишити без змін.
3. Матеріали оскарження повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови суду складено та підписано, у звязку з відключенням електропостачання, - 06.12.2022.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                О.О. Євсіков