Ухвала
 
24 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 216/5852/19
провадження № 61-8452 ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Наталя Григорівна, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2022 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня            2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа - перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса Шабліян Євгенії Михайлівни, про визнання шлюбу недійсним та усунення від прав спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса Шабліян Євгенії Михайлівни, про визнання шлюбу дійсним,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 та зустрічного позову  ОСОБА_2 відмовлено.
До Верховного Суду05 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове про задоволення її позову, в решті судові рішення залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті              389 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У жовтні 2022 року на виконання вимог ухвали від 01 вересня 2022 року заявник направила до суду уточнену редакцію касаційної скарги.
В уточненій її редакції заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилалась на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також в оскаржуваній постанові відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належними підставами касаційного оскарження, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
Так, заявник, як на підставу касаційного оскарження, посилається на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Однак, судом не береться до уваги посилання на пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України як підставу касаційного оскарження судових рішень, оскільки заявник в касаційній скарзі не зазначила постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях. 
Обгрунтування касаційної скарги щодо відсутності в постанові Дніпровського апеляційного суду висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
Заявнику посилаючись на цю підставу необхідно було деталізувати щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а не на відсутність висновку в рішенні суду апеляційної інстанції.
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій, не дає підстав для вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Узагальнене посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без зазначення та обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки у встановлений судом строк, станом на 24 жовтня 2022 року недоліки касаційної скарги не усунуто, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Наталя Григорівна, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2022 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2022 рокуу цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь