ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 листопада 2022 року           справа №200/932/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року (повне судове рішення складено 29 липня 2022 року у м. Слов`янську) у справі № 200/19313/21 (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

Пікулін Роман Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі - Управління) про визнання протиправними дії щодо припинення щомісячної страхової виплати з 18.05.2015 та зобов`язання поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 18.05.2015.
В обґрунтування позову зазначив, що позивачу призначено страхові виплати в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV), проте з 18.05.2022 виплати припинились, через що утворилась заборгованість з щомісячних страхових виплат.
Позивач вважав, що дії відповідача щодо не виплати щомісячних страхових виплат за спірний період протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач через свого представника звернувся з цим позовом до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління щодо припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.10.2016.
Скасовано постанову від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати».
Зобов`язано Управління поновити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.10.2016.
У інший  частині позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що позивач до початку проведення антитерористичної операції перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні ВД ФСНВ у Кіровському районі м. Донецька. У період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року отримував страхові виплати у відділенні ВД ФСНВ у Василівському районі Запорізької області, яке здійснювало продовження страхових виплат позивачу як внутрішньо переміщеній особі на підставі даних з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду. 
Посилаючись на вимоги Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637  «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зазначає, що з часу закінчення строку дії довідки ВПО були відсутні підстави для продовження страхових виплат позивачеві. Обов`язок по відновленню нарахування та виплати щомісячних грошових сум за період з 01.10.2016 покладається на робочий орган Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання позивача. 
Також апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
Позивач є громадянином України та є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 06.11.2015 № 2306016953 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
ОСОБА_1 , є громадянином України, паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Донецьк, Донецька область), а фактичним місцем проживання/перебування є підконтрольна українській владі території – м. Запоріжжя, Запорізька область, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2017 № 0000425693.
Згідно з довідкою МСЄК №2 м. Донецьк від 16.09.2009 серія ДОН-07 №010193, виданої на підставі акту № 1664, встановлено стійку втрату професійної працездатності безстроково.
У відповідь на запит адвоката позивача, відповідач листом від 03.11.2021 №01-04/15-2096, повідомив, що позивач як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.09.2014 по 18.05.2015 та з 01.05.2016 по 30.09.2016 у Василівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. У червні 2016 року потерпілому виплачено заборгованість з 01.12.2015 по 30.04.2016. У липні 2016 року - з 01.07.2014 по 31.08.2014 та з 01.06.2015 по 30.11.2015. У листі вказано, що позивач до будь-яких відділень управлінь Фонду не звертався, щомісячні страхові виплати йому не нараховуватись, тому заборгованість відсутня.
Згідно з копією постанови відповідача від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати» виплату припинено з 01.10.2016. Підстава для припинення виплат ВПО, згідно з рішенням комісії. В постанові зазначено, що її прийнято на підставі ч.3 ст.44, ст.46 Закону № 1105-XIV.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Згідно з преамбулою Закону № 1105-XIV, цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.
Згідно з ч.1 ст.36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1105-XIV фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.
Відповідно до ч.1,2 ст.46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством. 
Якщо на утриманні потерпілого перебувають члени сім`ї, які проживають на території України, виплати у випадках, передбачених пунктами 1 і 5 цієї статті, не припиняються, а лише зменшуються на суму, що не перевищує 25 відсотків усієї суми виплат. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
За приписами ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Згідно з частиною сьомою  ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».
Враховуючи приписи наведених норм  закону, місцевий суд дійшов правильного висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково.
Судами встановлено, що підставою для припинення щомісячної страхової виплати стало припинення виплат ВПО, при прийнятті постанови відповідач керувався ч.3 ст.44, ст. 46 Закону № 1105-XIV. 
Слід зазначити, що ч. 3 ст. 44, ст. 46 Закону № 1105-XIV не містить такої підстави для припинення щомісячної страхової виплати як «припинення виплат ВПО». 
З огляду на викладене, припинення позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст. 46 Закону № 1105-XIV, або підстав, передбачених іншим законом, а, отже, постанова відповідача з припинення щомісячної страхової виплати є протиправною.
Неможливість покладення на позивача відповідальності за неотримання страхових виплат підтверджується наступним.
Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV  встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З аналізу змісту  ст. 9 Закону № 1706-VII слідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або “інші права”, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до  преамбули вказаного Закону  ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
У спорі між сторонами цієї справи наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.
Статтею 24 Конституції України  встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Отже, орган Фонду соціального страхування України, не виплачуючи позивачу страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання. 
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, зокрема, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти з межі позовних вимог, оскільки було встановлено що припинення щомісячної страхової виплати відбулось у зв`язку з прийняттям відповідачем постанови від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати».
Оскільки судами встановлено, що постанову відповідачем прийнято з порушенням норм законодавства, відповідно порушені права відповідача підлягають поновленню шляхом скасування постанови від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59.
Доводи, відповідача про те, що нормативно-правовими актами передбачено відновлення страхових виплат з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, а позивач з такою заявою до Фонду не звертався, не приймаються до уваги, оскільки не спростовують факт протиправного припинення виплат.
Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачеві з 18.05.2015. Обґрунтування чому саме з 18.05.2015 позивач вважає йому було припинено виплату у позові не зазначено. 
Проте, з матеріалів справи, що щомісячні страхові виплати позивачу було припинено з 01.10.2016, отже вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивачеві нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість підлягають задоволенню саме з 01.10.2016.
Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або  ЛКК,  незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст.34 Закону України «Про оплату праці».
Порушення прав позивача на отримання належних сум страхових виплат відбулося з вини органу, що призначає і виплачує страхові виплати, і мало триваючий характер. Процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом, і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлені більші строки для такого захисту (в даному випадку на підставі ч.7 ст.47 Закону №1105 позивач має право захистити своє порушене право на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком). На необхідність застосування крім процесуальних строків також й положень спеціальних норм неодноразово зазначалося і в рішеннях Верховного Суду України (зокрема, в рішенні від 25.05.2016 в справі № 21-1249а16), а також в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в справі №805/402/18), які відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що строк звернення до суду не є пропущеним, а доводи, наведені з цього питання в апеляційній скарзі, не спростовують таких висновків.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням відповідного способу захисту порушеного права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року в справі №  200/19313/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 15 листопада 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук