ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 р. 	Справа № 520/16855/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 р. (ухвалене суддею Біленським О.О.)  по справі № 520/16855/21
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Держпраці у Харківській області                        
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому, з урахуванням заяви  про уточнення  позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати Наказ №08-03/423 Головного управління Держпраці у Харківській області від 16.07.2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити позивача на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням   суду першої   інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 р. та прийняти   нове рішення,  яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про державну службу", Кодексу адміністративного судочинства України   та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржуваний наказ про звільнення необґрунтований та прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.
          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що наказом Головного управління Держпраці у Харківській області  11.-02/10 від 21.01.2016 р. позивача призначено на посаду головного державного інспектора відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму. 
Наказом  Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/396 від 14.12.2020 р.  позивача звільнено  з посади начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Харківській області, у зв`язку із отриманням державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, відповідно до пункту 3 частини 1  статті 87 Закону України "Про державну службу". Датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність.
Наказом № 08-03/423 від 16.07.2021 р. позивача, незважаючи на наявність вищезазначеного наказу, повторно звільнено  з посади начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму 16.07.2021 р., у зв`язку з нез`явленням на службу протягом більше 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до ч. 2  ст. 87 Закону України "Про державну службу". Підстава: табелі обліку використання робочого часу, листки непрацездатності.
Згідно із листами непрацездатності та табелями обліку використання робочого часу, копії яких знаходяться в матеріалах справи, в період з 21.01.2021 р.  по 17.07.2021 р. позивач був відсутній на службі більше 176 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.
Не погоджуючись з Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/423 від 16.07.2021 р. "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  у відповідача наявні підстави для звільнення позивача,  визначені п. 4 ч. 1 ст. 83 та ч. 2 ст. 87 Закону України "Про державну службу", оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач не з`являвся на  службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим наявні підстави для звільнення позивача, визначені п. 4 ч. 1 ст. 83 та ч. 2 ст. 87 Закону України "Про державну службу", а наказ відповідача № 08-03/396 від 14.12.2020 р. не був реалізований, так як з моменту його прийняття  у позивача  відсутні робочі дні. 
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
          Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно  із ч. 1  ст. 3 Закону України "Про державну службу" №  889 -VIII від 10.12.2015 р. ( в подальшому - Закон України № 889-VIII), відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
          Відповідно до  ст.  21 Закону № 889-VIII, вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
          Згідно із  п. 4 ч. 1  ст. 83  Закону № 889-VIII,  державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону). 
          Частиною 2  статті 87 Закону № 889-VIII  встановлено дві підстави, за наявності яких суб`єкт призначення  може ініціювати припинення державної служби, а саме: перша - нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; друга - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.
          Ці підстави виокремлені в самостійній частині статті, оскільки суб`єкт призначення має можливість ініціювати припинення державним службовцем державної служби, тобто ця підстава для припинення державної служби, на відміну від зазначених у частині першій статті, є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення. Наявність таких підстав обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.
          Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при визначені наявності підстав для припинення державної служби, у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність.
Також право на звільнення державного службовця з підстав нез`явлення останнього на службу протягом більш як 150 днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності може бути реалізоване суб`єктом призначення у разі, коли відсутність працівника шкодить інтересам державної служби.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений  в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 р. у справі  № 1.380.2019.000967.
Судовим розглядом встановлено, що в оскаржуваному наказі відповідача відсутні обґрунтування необхідності звільнення позивача з державної служби як і обґрунтування того, що відсутність такого державного службовця шкодить інтересам державної служби та в чому саме це полягає,  а лише зазначена наявність підстави звільнення, визначеної  в ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу», яка не передбачає обов`язкове звільнення такого працівника. 
Також судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади наказом № 08-03/423 від 16.07.2021 р. на підставі ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу», незважаючи на наявність чинного наказу  № 08-03/396 від 14.12.2020 р., яким його вже звільнено з цієї посади  на підставі  п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», хоча чинним законодавством, яке регламентує трудові правовідносини, не передбачена  можливість прийняття суб`єктом призначення наказу про  припинення державної служби з особою за наявності раніше прийнятого чинного наказу  про припинення державної служби з цією же особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог  Закону України "Про запобігання корупції"   іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.
Таким чином, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді, з якої його звільнено, а саме, на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Харківській області.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно   до   п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4   ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право   скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у   відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного   застосування норм   матеріального права.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 , а саме: визнати протиправним та скасувати Наказ № 08-03/423 Головного управління Держпраці у Харківській області від 16.07.2021 р. "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити позивача на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Харківській області.
Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 р. по справі № 520/16855/21 - скасувати. 
Визнати протиправним та скасувати Наказ № 08-03/423 Головного управління Держпраці у Харківській області від 16.07.2021 р. "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Харківській області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич