ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5092/22 Справа № 175/4136/21 	  	Головуючий у першій інстанції: Новік Л. М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування,– 
ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його батьком є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, яким будинок АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку 0,23 га, заповів у рівних частках йому та його рідному брату ОСОБА_5 . У 2013 році його брат, ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_4 , ним та дітьми його рідного брата ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були подані заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та 29.07.2021 року Дніпровською районною державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу. До теперішнього часу свідоцтва про право на спадщину ще не видані. Відповідачі після смерті свого батька припинили всяке спілкування з дідом. Так, за життя ОСОБА_4 тільки і виключно позивач опікувався батьком, оскільки останнім часом він мав слабке здоров`я. Оскільки батько позивача з врахуванням його віку (90 років) та стану здоров`я не міг обходитися без сторонньої допомоги, то він був вимушений проживати разом з ним у його будинку. Останні три місяці перед своєю смертю ОСОБА_4 був прикутий до ліжка, оскільки у нього був перелом стегна. Позивач був вимушений займатися лікуванням батька та постійно знаходитися поряд з ним, щоб надавати йому елементарну допомогу (годувати, поїти, міняти підгузки, тощо). Таким чином, через свій стан здоров`я батько позивача не міг обходитися без сторонньої допомоги, а позивач був вимушений доглядати за хворим батьком, а також оплачувати його лікування. Позивач також був вимушений допомагати по господарству (купувати харчі та ліки, готувати їжу, прибирати у будинку та дворі, прати білизну та вести господарство); за власні грошові кошти позивач робив косметичний ремонт у будинку батька та сплачував комунальні послуги. У свою чергу, відповідачі не спілкувалися зі своїм дідусем - ОСОБА_4 , взагалі не цікавилися його долею. Отже, відповідачі мають бути усунутими від права на спадкування за законом. Тому позивач просив усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Боровицьким сільським бюро ЗАГС 10.06.1957 року (а.с. 87). 
Згідно копії заповіту від 01.02.1996 року, посвідченого секретарем виконкому Олександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за реєстровим №02, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все його майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось, в тому числі будинок, розташований по АДРЕСА_1 і приватизовану земельну ділянку площею 0,23 га заповів в рівних частках ОСОБА_5 і ОСОБА_1 (а.с. 21). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 04.03.2021 року складено відповідний актовий запис №177 (а.с. 22). 
Відповідно до копії довідки про причину смерті від 02.03.2021 року, виданої лікарем ФОП ОСОБА_6 , причиною смерті ОСОБА_4 стала ішемічна хвороба серця (а.с. 23)
З копії спадкової справи №138/2021, заведеної Дніпровською районною державною нотаріальною конторою після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.03.2022 року із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись 06.07.2021 року відповідач  ОСОБА_2 (а.с. 91), 29.07.2021 року позивач ОСОБА_1 (а.с. 112, 113). 
Відповідач  ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_4 за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України, оскільки батько відповідача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 раніше свого батька (а.с. 94, 95, 96). 
Спадкодавець ОСОБА_4 з 08.04.1977 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок №302 від 26.07.2021 року та №195 від 18.06.2021 року, виданих Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради (а.с. 33, 98). 
На день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку по АДРЕСА_1 інших зареєстрованих осіб не було (а.с. 120). 
Позивачем надано копію довідки №49, виданої 28.09.2021 року лікарем загальної практики - сімейним лікарем ФОП ОСОБА_6 , відповідно до якої позивач здійснював догляд за нині покійним батьком - ОСОБА_4 з грудня 2020 року: догляд щоденний, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 лежав з переломом стегна і страждав на деменцію (а.с. 50). 
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_7 показав, що вона проживала по-сусідству зі спадкодавцем, є далекою родичкою по лінії свого чоловіка з позивачем. Знає, що за дідом - ОСОБА_4 доглядав його син ОСОБА_8 зі своєю дружиною. Коли його інший син ОСОБА_4 був живий він рідко, але приїжджав до батька, а після його смерті діти ОСОБА_9 , онуки спадкодавця, за дідом не доглядали і приїздили дуже рідко. 
Свідок ОСОБА_10 повідомила, що проживала зі спадкодавцем по-сусідству, знає що за ОСОБА_11 доглядав позивач зі своєю дружиною. ОСОБА_12 бачила всього декілька разів, коли приїздив на похорон бабусі та на день народження діда. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що проживала зі спадкодавцем по-сусідству, знає що за ОСОБА_11 доглядав позивач зі своєю дружиною. Поки його інший син був живий він ще приїжджав, а після його смерті його діти майже не приїжджали. 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 1 статті 1266 ЦК України). 
Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно до вимог частини 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц зроблений висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачем не доведено, що спадкодавець  ОСОБА_4  дійсно перебував в безпорадному стані, потребував допомоги свого онука  ОСОБА_2 , а той, в свою чергу, навмисно ухилявся від надання йому допомоги при можливості її надання, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення відповідача від спадкування після смерті його діда. 
Позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого  ОСОБА_4  у такій допомозі саме з боку онука  ОСОБА_2  за умови надання допомоги позивачем. 
Доводи апелянта про те, що він неодноразово телефонував відповідачам з проханням допомогти доглядати спадкодавця, однак отримував відмови, є недоведеним. Крім того, вказане апелянтом не свідчить про перебування  ОСОБА_4 в безпорадному стані, враховуючи те, що позивач постійно здійснював догляд за своїм батьком. 
Отже, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення заявленого у даній справі позову - є правильним, обґрунтованим. 
Крім того, встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця (відкриття спадщини) не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; доказів прийняття спадщини ОСОБА_3 у інший спосіб, звернення до суду з позовом на захист своїх спадкових прав суду не надано; враховуючи, що даний позов пред`явлений до суду 11.10.2021 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2), тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , - колегія дійшла висновку про недоведеність факту прийняття спадщини ОСОБА_3 за правом представлення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 . Зазначені факти не спростовують правильність оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яке є обгрунтованим, справедливим.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова