ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 листопада 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 201/11246/20
провадження № 22-ц/4809/740/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І. 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 лютого 2022 року у складі судді Варакіної Н.Б.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову посилався на те, що у квітні 2013 року в Севастопольському відділенні «Приватбанку» він уклав договір банківського вкладу (депозиту) та отримав валютну картку № НОМЕР_1 . 
На картку були перераховані два доларових Свіфт переказу і на даний час на цій картці знаходяться кошти в сумі 3727,62 долари США, які в національній валюті складають 106 237 грн., але він не може їх отримати, в зв`язку з чим вимушений звертатись до суду.
ОСОБА_1 зазначав, що доказами наявності валютної депозитної картки є його перемови з працівниками банку, які неодноразово підтверджували наявність на ній коштів в розмірі 3727,62 доларів США. Оскільки вони не змогли йому допомогти, він змушений був звернутися до відповідача та до Національного Банку України, однак отримав негативну відповідь.
Вказував, що 19.06.2020 AT КБ «Приватбанк» повідомив про неможливість виконання вимог з тих причин, що під час поштового звернення банк не зміг здійснити ідентифікацію особи та порекомендував звернутись до авторизованих каналів зв`язку таких, як Приват24, служби клієнтської підтримки 3700 та до чату «Допомога Онлайн».
Національний банк України 11 серпня 2020 року послався на припинення діяльності банку на території Автономної республіки Крим та на ст.6 та ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», які не передбачають вирішення спорів, що виникають під час договірних відносин банків з клієнтами.
Служба клієнтської підтримки 3700 підтвердила наявність на рахунку коштів в сумі 3727,62 долари США, але повідомила про неможливість їх переведення на інший рахунок. 
На підтвердження своїх доводів позивачем додано до позову скриншоти записів дзвінків за 02.10.2015, 20.07.2016, 13.01.2017, 03.04.2019. 
Вказував, що на його неодноразові звернення, працівники банку відповідали, що оскільки відділення банку ліквідовано і його рахунок закритий, немає можливості сплатити кошти. Відповідач повідомляв, що АР Крим, де у нього був депозитний вклад, визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії російської федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території. Вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим привело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність, тому Банк знаходиться у пошуку рішення для відновлення інформації по рахунках клієнтів філій, які були розташовані на тимчасово окупованих територіях. 
Позивач вважає, що припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не є наслідком припинення договірних відносин між сторонами, так як не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки договір укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний забезпечити облік всієї банківської інформації, в тому числі і проведеної філіями. Відповідач безпідставно утримує кошти в сумі 3727,62 долари США,що на день подачі позову складає 106237 грн.,які позивач просить стягнути з відповідача.
Позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 3727,62 долари США, що в національній валюті складає 106 237 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3727, 62 доларів США та судовий збір в розмірі 840,80 грн на користь Держави.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст. 1058, 1059 ЦК України; змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення з неї фрази: ««Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого, який є стороною письмового договору банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України».
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що належним відповідачем у справі № 201/11246/20 є ТОВ «ФК «Фінілон», як новий боржник за договором банківського рахунку та особа, яка повинна виконувати всі договірні зобов`язання.
Відповідач вважає, що оскільки права позивача у даній справі АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не порушуються та не оспорюються, так як зобов`язання за договором, який є предметом спору, повинен виконувати з 17.11.2014 ТОВ «ФК «Фінілон», не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк». 
       Вказує, що як Договір банківського рахунку, так і Договір про переведення боргу від 17.11.2014 були укладені у письмовій формі та містять всі істотні умови, характерні для таких видів договорів. Укладання договору про переведення боргу не передбачає внесення будь-яких змін до договору банківського рахунку, а лише юридично змінює боржника за цим договором. Отже, Кредитор не набуває правового статусу сторони договору про переведення боргу, не стає носієм нових, додаткових для себе, прав та обов`язків. А відтак, відповідач вважає неправомірним  висновок суду першої інстанції відносно того, що «будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними». 
       Звертає увагу, що ст. 521 ЦК України регламентує лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні, тобто самого договору про переведення боргу, але не форми погодження кредитора на таке переведення.
Окрім того, зазначено, що мотивувальна частина рішення містить висновок про укладення договору банківського вкладу з посиланням на ст. 1058, 1059 ЦК України, які регулюють правовідносини в межах договору банківського вкладу, проте спірні правовідносини належать до договору банківського рахунку, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідач вважає, що посилання на ст. 1058, 1059 ЦК України слід виключити із мотивувальної частини рішення, а також виключенню підлягають усі висновки суду першої інстанції відносно наявності між сторонами правовідносин, які виникли із договору банківського вкладу.
       Зауважив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно, в порушення всіх доктринальних основ встановив нікчемність Договору переведення боргу від 17.11.2014, неправильно застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України.
Вказує, що суд першої інстанції повинен був встановити відповідність вказаного договору вимогам чинного законодавства лише в частині, що стосується виключно позивача, а не щодо всіх клієнтів кримської філії Банку.
Окремо звертає увагу, що розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно-юридичною дією Банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2021 року залучено до участі у справі третьою особою ТОВ «ФК «Фінілон».
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») у м. Севастополь АР Крим у квітні 2013 року укладений договір банківського вкладу та позивач отримав валютну картку № НОМЕР_1 .
Відповідно до умов вищевказаного договору, його дія автоматично неодноразово продовжувалася без явки клієнта, якщо після завершення першого строку дії договору клієнт не заявляв банку про відмову від цього договору.
Протягом дії договору на картку перераховані два доларових Свіфт переказу в розмірі 3727,62 долари США.
ОСОБА_1 , намагався повернути кошти, звертався до АТ КБ «ПриватБанк» та до Національного банку України з заявами про повернення коштів.
AT КБ «ПриватБанк», 19.06.2020, повідомив про неможливість виконання вимог з тих причин, що під час поштового звернення банк не зміг здійснити ідентифікацію особи та порекомендував звернутись до авторизованих каналів зв`язку таких,як Приват24,служби клієнтської підтримки 3700 та до чату «Допомога Онлайн» (а.с.13-14).
Національний банк України 11 серпня 2020 року послався на припинення діяльності банку на території Автономної республіки Крим та на ст.6 та7 Закону України «Про Національний банк України», які не передбачають вирішення спорів,що виникають під час договірних відносин банків з клієнтами (а.с.15-16).
На неодноразові звернення позивача, працівники банку відповідають, що оскільки відділення банку ліквідовано і його рахунок закритий,немає можливості сплатити позивачеві кошти.
Суд також встановив, що «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого, який є стороною письмового договору банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми вкладу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) з наступних підстав.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
В силу пункту 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.
Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
За частиною другою статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (частина перша статті 1074 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).
Відповідно до пункту 1.2 вказаного Положення договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Виходячи з зазначених норм права, відповідальність АТ КБ «ПриватБанк» за вкладами його клієнтів не обмежується виключно відповідальністю його відповідної Кримської філії. Таку відповідальність несе АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Тому відповідні доводи банку є безпідставними.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 757/38720/14.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого він отримав валютну картку № НОМЕР_1 , на яку перераховані два доларових Свіфт переказу і на даний час на цій картці знаходяться кошти в розмірі 3727,62 долари США. Позивач звертався із заявами про повернення коштів, однак кошти йому не повернуті.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з електронного додатку до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014 та довідки головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 12.05.2021 (а.с.81,82) сума депозитного вкладу, що знаходиться на особовому рахунку ОСОБА_1 складає 3 727,62 дол. США.
Суд першої інстанції, правильно застосувавши вищевказані норми матеріального права, встановивши наявність в АТ КБ «ПриватБанк» відкритого на ім`я позивача рахунку та наявність на ньому грошових коштів, розмір яких підтверджується довідкою самого ж банку (а.с.81, 82), дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір про переведення договору, відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, є необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.
У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на те, що договір банківського вкладу між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладені у письмовій формі, містять умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21); від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19 (провадження № 61-13157св20).
Разом з тим відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками.
Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково констатував нікчемність договору переведення боргу.
Проте такі висновки не впливають на правильність вирішення цього спору місцевим судом, оскільки, як зазначено вище, договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора ( ОСОБА_1 ), тобто не відбулося переведення боргу, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 199/317/20 та у постанові від 31 серпня 2022 року у справі  № 296/4607/16-ц.
Вимоги апеляційної скарги щодо внесення змін до мотивувальної частини рішення шляхом виключення із неї фрази про нікчемність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фініліон» не можна вважати обґрунтованими з огляду на те, що саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу за договором банківського вкладу у сумі 3727,62 долари США, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були.
Апеляційна скарга представника банку доводів щодо оскарження суми заборгованості не містить, а її доводи висновків суду не спростовують.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань

Судді                                                                                        С.І. Мурашко 

       О.І. Чельник