РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 556/2621/21
Провадження № 22-ц/4815/1042/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Майданіка В. В.
секретар судового засідання – Крижов В. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – приватний нотаріус
Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Володимирецький
відділ державної виконавчої служби у Вараському районі
Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – 
ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2022 року у складі судді Іванків О. В., постановлене в смт. Володимирець Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Володимирецький відділ державної виконавчої служби у Вараському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні в Володимирецькому відділі ДВС в Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий напис № 2078, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності, в користь відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , за кредитним договором № ROVWGK00001877 від 25.02.2008 року в розмірі 94701,70 доларів США, що за курсом 26,89 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.03.2019 року складає 2 546 446,89 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 558,28 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 8763,93 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 323,19 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 69056,30 доларів США та нотаріальні витрати – 3 500,00 грн.. Вважає, що виконавчий напис № 2078 від 15.07.2019 року вчинено із грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення коштів є неправомірним, та вони підлягають скасуванню. 

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2022 року вказаний позов задоволено. Визнано виконавчий напис №2078, вчинений 15.07.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які встановлюють вимоги для вчинення виконавчих написів нотаріусами України та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що такі вимоги нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною дотримані не були, зокрема, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вищевказані правові норми.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Пояснює, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу Банком було надано всі необхідні документи, відповідно до вимог п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконаних написів нотаріусів», а тому вважає, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог діючого законодавства. Зауважує щодо безспірності заборгованості, яка є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, що у цій частині нотаріус повинен перевірити наявність усіх визначених Переліком документів, але не встановлювати доведеність боргу, що є елементом судового процесу. Додає, що для вчинення нотаріусом виконавчого напису необхідні не письмові докази наявності боргових зобов`язань, а докази існування між кредитором і боржником правовідносин, за яких існує презумпція наявності боргу. Зазначає, що оскільки боржником не було належно виконано зобов`язання перед Банком з повернення боргу, останній має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, котрі заявлені до стягнення в заяві до приватного нотаріуса. Вказує, що Банком на адресу позивача 12.06.2019 року було направлено письмову вимогу про усунення порушень цінним листом з описом вкладення, що спростовує твердження позивача про неотримання вимоги Банку. З наведених міркувань скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу Банку відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Володимирецькому відділі державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 67713055 від 01.12.2021 року із примусового виконання виконавчого напису №2078 від 15.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROVWGK00001877 від 25.02.2008 року. 

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності.

15.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було вчинено виконавчий напис № 2078 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість на загальну суму - 94701,70 доларів США, що за курсом 26,89 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.03.2019 року складає 2546446,89 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16558,28 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 8763,93 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 323,19 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 69056,30 доларів США та нотаріальні витрати - 3500,00 грн.

Як вбачається із листа Вараського відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), по виконавчому провадженню відбувається часткове погашення боргу із заробітної плати боржника. Станом на 18.02.2022 року із боржника утримано 52 95 грн. 25 коп., залишок боргу становить 719 555,77 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Порядком передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У поданій апеляційній скарзі Банк зазначає, що не є обов`язком нотаріуса пересвідчуватися у безспірності боргу, оскільки встановлення доведеності боргу є елементом судового процесу. Такі покликання апеляційним судом оцінюються критично.

Так, згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення .
Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.
Наведене свідчить, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №2078 від 15.07.2019 року стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № ROVWGK00001877 від 25.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» у простій письмовій формі.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, де зазначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Наведені обставини справи в сукупності з нормами права, якими вони врегульовані, вказують на те, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив положення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.

       Майданік В. В.