Постанова  
Іменем України
 
25 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 645/59/16-ц
провадження № 61-2438св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого  -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,	Олійник А. С.,  Яремка В. В.,	
                         
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року у складі судді Іващенко С. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі -ТОВ «Порше Мобіліті» або Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 24 вересня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 50010638, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 322 899,97 грн, що в еквіваленті на дату укладення договору становить 39 406,88 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки Audi, модель А4, кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, 2012 року випуску, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Також позивач зобов`язався надати відповідачеві додатковий кредит у сумі 110 430,15 грн, що в еквіваленті на дату укладення договору становить 13 476,95 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Згідно з пунктом 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 26 вересня 2013 року № 50010638, за яким відповідач передав у заставу транспортний засіб марки Audi, модель А4, кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, 2012 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центром № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автозасобів, у м. Харкові 26 березня 2013 року, заставною вартістю 409 000,00 грн. У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору, 05 травня 2015 року позивачем була направлена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2013 року № 50010638.
 
З урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 1 320 947,78 грн, яка складається із основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 596 640,91 грн, основної суми заборгованості зі сплати додаткового кредиту у розмірі 204 472,92 грн, збитків у розмірі 19 417,28 грн, штрафу у розмірі 64 579,99 грн, 3 % річних у розмірі 85 634,89 грн та інфляційних витрат у розмірі 350 201,79 грн, та судові витрати.
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості та відповідно її дійсного розміру.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року - без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновками суду першої інстанції та виходила із того, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
 
У лютому 2021 року ТОВ «Порше Мобіліті» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
-  дійшли помилкового висновку про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором оскільки надані позивачем виписки з особових рахунків є належними доказами підтвердження наявної у ОСОБА_1 заборгованості;
 
-  не враховали висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06 березня 2018 року у справі № 225/4626/15-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц, від 14 квітня 2018 року у справі № 904/9890/16;
 
-  не звернули увагу на те, що ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк виконання основного зобов`язання, направивши на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, при цьому позикодавець має право на нарахування компенсаційних платежів у порядку статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
 
-  не врахували, що строк повернення додаткового кредиту не був змінений;
 
-  безпідставно відмовили у стягненні інфляційних втрат та не врахували, що кредитним договором передбачено, що усі платежі повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США, станом на момент виставлення відповідного рахунку.
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті», в якому зазначив про її необґрунтованість та безпідставність доводів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.  
 
У травні 2022 року до Верховного Суду електронною поштою надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи № 645/59/16-ц, яка обґрунтована тим, що заявник не має можливості взяти особисту участь у судовому засіданні при розгляді цієї справи через триваючу широкомасштабну агресію Російської Федерації проти України та активні бойові дії на території міста Харкова, де він наразі перебуває.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2021 року поновлено ТОВ «Порше Мобіліті» строк на касаційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для сплати судового збору у розмірі 39 628,44 грн.
 
У березні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги ТОВ «Порше Мобіліті», а саме платіжне доручення від   10   березня 2021 року № 0051003119 про сплату судового збору у розмірі 39 628,44 грн.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Порше Мобіліті» з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Фрунзенського районного суду м. Харкова матеріали справи № 645/59/16-ц; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
У травні 2021 року матеріали справи № 645/59/16-ц надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2022 року справу № 645/59/16-цпризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                          є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                    є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з  урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 24 вересня 2013 року № 50010638, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 322 899,97 грн, що в еквіваленті на дату укладення договору становить 39 406,88 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням -для придбання автомобіля марки Audi, модель A4, кузов №  НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, 2012 року випуску, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.
 
Сторони узгодили, що позивач надасть відповідачеві додатковий кредит у сумі 110 430,15 грн, що в еквіваленті на дату укладення договору становить 13 476,95 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.
 
Згідно з пунктом 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 26 вересня 2013 року № 50010638, за яким відповідач передав у заставу транспортний засіб марки Audi, модель A4, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, 2012 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований Центром № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автозасобів, у м. Харкові 26 березня 2013 року, заставною вартістю 409 000,00 грн.
 
05 травня 2015 року позивач направив відповідачеві вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту, додаткового кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2013 року № 50010638. Вимога отримана відповідачем 16 травня 2015 року. Вказані обставини позивачем не заперечувались.
 
Сторони визначили наведені правила в пункті 3.3 кредитного договору від 24 вересня 2013 року № 50010638, відповідно до якого позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та суму додаткового кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу.
 
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» вказувало на те, що оскільки ОСОБА_1 порушив умови взятого на себе зобов`язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та процентів за його користування у порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі, тому на користь відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість з врахуванням збитків, неустойки та інфляційних втрат.
 
На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано суду зведені облікові виписки з рахунка клієнта ОСОБА_1 , сформовані 05 травня 2015 року та 31 липня 2017 року.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості та, відповідно, її дійсного розміру.
 
Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд погодитись не може з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх нормативно-правове обґрунтування 
 
Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 202, частиною першою статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Такі дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
 
Згідно із зазначеною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
 
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
 
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).
 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
 
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та інших. 
 
У цій справі на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем наведено детальний розрахунок заборгованості відповідача (т. 2, а. с. 162-168) і надано суду на його підтвердження зведену облікову виписку з рахунка клієнта ОСОБА_1 , сформовану 31 липня 2017 року (т. 2, а. с. 110-112), а також зведену облікову виписку з рахунку позивача, сформовану 05 травня 2015 року (т. 2, а. с. 171-172). 
 
Cуди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що зведена облікова виписка є неналежним та допустимим доказом існування кредитної заборгованості. Такі висновки є помилковими, оскільки виписка з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконаних операцій по рахунку, а тому є доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування у справах про стягнення заборгованості, що відповідає вимогам статті 77 ЦПК України щодо належності доказів, а також вимогам статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції вказав, що зі зведеної облікової виписка з рахунку не можна встановити яка сума тіла кредиту залишилася не сплаченою та яка сума стягується;  зі змісту виписки не зрозуміло, яка сума є заборгованістю за основним кредитом,  яка сума є заборгованістю за додатковим кредитом і в якому розмірі; до того ж, зведена облікова виписка з рахунку клієнта не є детальним розрахунком кожної із заявлених позовних вимог.
 
Безумовно, що зведена облікова виписка по рахунку підтверджує лише рух коштів по відповідному рахунку, тобто підтверджує скільки коштів було сплачено позичальником.
 
Вирішуючи спір, суди не визначились із характером спірних правовідносин та обставинами, які підлягають встановленню. Кредитором заявлено вимогу про повне дострокове повернення кредиту. Кредитор просив стягнути загальну суму заборгованості, до складу якої входить як прострочена заборгованість, так і поточна заборгованість. Поточна заборгованість складається із сум щомісячних платежів, строк сплати яких не настав (розмір щомісячних чергових платежів міститься у додатку до кредитного договору), але кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України має право вимагати їх повернення у разі порушення позичальником умов кредитного договору. 
 
Суди в порушення норм процесуального права не врахували, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору: на позивача покладено обов`язок щодо доказування існування заборгованості, а на позичальник обов`язок доказування того, що він виконав умови договору. 
 
Так, суди досліджуючи подані стороною позивача докази (кредитний договір, зведені відомості з рахунку позичальника) перевіряють їх, надають оцінку їм в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами та, у випадку незгоди з ним повністю або частково, зазначають правові аргументи на їх спростування і наводять у рішенні свій розрахунок.
 
Отже, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суди фактично ухилилися від вирішення спору по суті.
 
Суди не навели мотивів спростування тверджень сторони позивача, що надана зведена облікова виписка з рахунку, сформована 05 травня 2015 року, відображає порушення відповідачем умов кредитного договору з лютого 2015 року, а зведена облікова виписка станом на 31 липня 2017 року відображає поточну заборгованість відповідача з урахуванням коштів отриманих від відповідача за період з травня до липня 2015 року. 
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову задоволенні позову.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості досліджувати докази та встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, то судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для належного дослідження доказів та встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і відзивам сторін; вирішити справу по суті позовних вимог в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права; ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Щодо заяви ОСОБА_1 відкладення розгляду справи 
 
Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи слід                  відмовити.
 
Щодо судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.
 
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак        	
Судді:	І. Ю. Гулейков        	
 	А. С. Олійник        	
 	С. О. Погрібний	
 	       	
 	В. В. Яремко