КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                            Апеляційне провадження № 22-ц/824/6236/2022
                                                                                                                        Справа 759/26599/21
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
28 липня 2022 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Шум Л.М. в м. Києві 16 грудня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2021 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 25615,08 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18234,03 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 34813,08 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 27181,39 грн.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позову в розмірі 2270 грн.
Заявлені вимоги мотивував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є отримання послуг споживачем. Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води і щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг. Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Проте відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2021 року складає 61994,47 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 34813,08 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27181,39 грн.). Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП«Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 43849,11 грн.
 
Рішенням Святошинськогорайонного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року позов КП «Київтеплоенерго» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 34813,08 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 рокупослуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 27181,39 грн.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позову в розмірі 2270 грн., в решті позову відмовлено.
 
ПозивачКП «Київтеплоенерго»,не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження за ст. 376 ЦПК України. Позивач з клопотанням про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду першої інстанції не звертався.
Не погоджувався з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження заборгованості відповідача за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року, оскільки договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року нечинним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому є належним доказом у справі.
Посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13 листопада 2019 року в справі № 686/14833/15-ц.
Зазначав, що крім порушення норм процесуального законодавства, судом першої інстанції не взято до уваги положення норм матеріального права, в результаті чого суд дійшов невірного висновку, що позивачем не надано доказів, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в саме відповідно до ч. 3 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає вказаним вимогам закону.
 
Відмовляючи в позові КП «Київтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на підтвердження наявності такої заборгованості не надано до суду жодного доказу.
 Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 19) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 25615,08 грн., з централізованого постачання гарячої води 18234,03 грн.  (а. с. 9, 10,20).
На а. с. 21 - 22 знаходяться копії сторінок з газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511), від 28 березня 2018 року № 34 (5085), з публікацією форм договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленої відповідно до типового договору; в публікації зазначено, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Доведено до відома споживачів, що цей договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.
На а. с. 7 - 8 наявні розрахунки заборгованості споживача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року.
На а. с. 13 - 15 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2021 роки.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
 
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
 
Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).
 
Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
 
Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.
 
Крім того, на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем підготовлено та опубліковано форму договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик», зміст якого відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами № 630 від 21 липня 2005 року, і що такий договір є договором приєднання.
 
Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; відповідач отримав комунальні послуги і не сплатила їх у повному розмірі, внаслідок чого має заборгованість в оплаті за послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води. 
 
В наведеній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду. 
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі. Посилаючись на вказані обставини, позивачем не зазначено, про права, свободи, інтереси та обов`язки яких саме осіб, не залучених до участі в справі, на його думку, прийнято рішення судом, оскільки із змісту самого рішення та суб`єктного складу осіб даної справи вказаних позивачем процесуальних порушень не вбачається.
 
Апеляційний суд не може також погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, виходячи з наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено учасникам справи про умови розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення сторін, який здійснюється за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України), та що за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовною заявою або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (а. с. 30).
 
Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:1) малозначні справи;2) що виникають з трудових відносин;3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);4) справи про розірвання шлюбу;5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Таким чином, оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000 грн.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розгляд справи за правилами спрощеного провадження як малозначної, а доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та відхиляються апеляційним судом.
 
Крім того, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції нібито дійшов висновку про відсутність доказів, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з огляду на те, що судом встановлено наявність правовідносин з надання житлово-комунальних послуг між сторонами та частково задоволено вимоги про стягнення заборгованості, а самі висновки, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, в мотивувальній частині рішення відсутні взагалі.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що на підтвердження обставин, на які КП «Київтеплоенерго» посилалося в позовній заяві, а саме заборгованості відповідача за послуги, надані до 01 травня 2018 року, позивачем було подано письмові докази, які судом відхилені без зазначення мотивів, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
 
Так, згідно доводів апеляційної скарги та позовної заяви, на підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожиті ОСОБА_1 до 01 травня 2018 року, позивачем КП «Київтеплоенерго» надано договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 25615,08 грн., з централізованого постачання гарячої води 18234,03 грн.  (а. с. 9, 10,20).
Наведений договір повно і всебічно досліджено судом першої інстанції і зроблено обґрунтований висновок, що із змісту даного договору не можна дійти висновку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року.
 
Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки саме по собі зазначення в договорі про уступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд необґрунтовано відхилив письмовий доказ, наданий до позовної заяви - розрахунок заборгованості за надані послуги до 01.05.2018 року - є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки такий доказ позивачем не надавався і в матеріалах справи відсутній.
 
Таким чином, позивачем не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року, що є його процесуальним обов`язком. 
 
Доводи апеляційної скарги, що договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 у встановленому порядку незаконним не визнавався, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.
 
Виходячи з вищевикладеного, є неспроможними та необґрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі про надання доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед КП «Київтеплоенерго».
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 376, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року в частині відмови в позові залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                              Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                          Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                      Яворський М.А.