Постанова                                              
Іменем України
                                                            
26 квітня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 285/4519/21-ц
провадження № 61-1218св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
          суддів:                Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Яремка В. В., 
               
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новоград-Волинська міська рада Житомирської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Новоград-Волинської міської ради Житомирської області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року у складі судді Літвин О. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року            у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (далі - Новоград-Волинська міська рада) у якому просив розірвати договір оренди землі від 25 вересня 2020 року, укладений між ним та Новоград-Волинською міською радою та стягнути із відповідача на свою користь понесені збитки у сумі 350 426,69 грн.
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію договору оренди землі від 25 вересня 2020 року, укладеного між ним та Новоград-Волинською міською радою щодо земельної ділянки, площею 1,0060 га, кадастровий номер 1811000000:00:014:0695, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що предметом спору є розірвання договору оренди землі від 25 вересня 2020 року, укладеного між ним та Новоград-Волинською міською радою. Умовами договору передбачена сплата орендної плати за використання земельної ділянки за цільовим призначенням та умовами договору,              а також штрафні санкції у зв`язку із несплатою орендної плати. Тому, враховуючи неможливість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням з вини орендодавця, виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом зупинення дії оспорюваного договору оренди. Зазначив, що зупинення дії договору оренди землі цілком відповідає інтересам відповідача, оскільки зупинить можливість нарахування збитків, завданих йому у зв`язку із неможливістю використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення і які можуть бути покладені на відповідача у разі задоволення позовних вимог. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області                  від 26 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Зупинено дію договору оренди землі від 25 вересня 2020 року, укладеного між Новоград-Волинською міською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 1,0060 га, кадастровий номер 1811000000:00:014:0695, розташованої за адресою:                                АДРЕСА_1 . Зустрічне забезпечення не застосовано.
 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що обставини викладені            в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, із якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із порівняльного аналізу негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову (зупинення дії договору оренди, що тягне собою і несплату орендної плати) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів,                   з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.
 
Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки обмежують відповідача лише в отриманні та розпорядженні коштами, які передбачені договором оренди, до вирішення спору по суті та ухвалення рішення у справі.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У січні 2022 року Новоград-Волинська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що суди, ухвалюючи рішення про забезпечення позову не пересвідчилися, чи дійсно між сторонами у справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Апеляційним судом не враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, a саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), що є також порушенням норм процесуального права. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                   з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Обставини, встановлені судами
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 240/4872/21 у відмовлено у задоволенні позову            ОСОБА_1 до Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.
 
Судами у справі № 240/4872/21 встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 25 червня 2020 року, укладеного з Новоград-Волинською міською радою,                        у користуванні у позивача, перебуває у строковому (5 років) платному користуванні земельна ділянка несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код класифікації видів цільового призначення земель - 03.07, площею 0,0060 га, кадастровий номер 1811000000:00:014:0695, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
25 лютого 2021 року позивач звернувся до Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для нового будівництва будівлі торгівлі.
 
За результатами розгляду вказаної заяви, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради видало наказ від 03 березня 2021 року № 2, яким відмовив позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - нове будівництво будівлі торгівлі на земельній ділянці в зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме: Генеральному плану міста Новограда-Волинського (рішення міської ради від 11 вересня 2008 року № 373) плану зонування м. Новограда-Волинського (рішення міської ради від 09 липня 2009 року № 519) та детальному плану території центральної частини м. Новограда-Волинського (рішення міської ради від 28 липня 2011 року № 130 зі змінами).
 
При цьому в наказі зазначено, що земельна ділянка відповідно до Генерального плану міста Новоград-Волинський розміщена в межах території магістральних вулиць загальноміського значення, згідно з планом зонування м. Новограда-Волинського                в зоні магістральних вулиць (М) та в межах червоних ліній вулиці Шевченка відповідно до детального плану території центральної частини м. Новограда-Волинського; вказаним детальним планом на цій території не передбачено будівництво капітальних будівель та згідно зі статтею 18 Закону України «Про автомобільні дороги» - будівництво об`єктів у межах червоних ліній вулиць не допускається.
 
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 , суди виходи із того, що підставою для відмови у наданні містобудівних вимог слугувала саме невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а не невідповідність межам червоних ліній, що                        є підставою для відмови у надання містобудівних умов та обмежень.
 
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою йому у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - нове будівництво будівлі торгівлі на земельній ділянці в зв`язку                      з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, звернувся до суду із позовом до Новоград-Волинської міської ради у якому просив розірвати договір оренди землі від 25 вересня 2020 року, укладений між ним та Новоград-Волинською міською радою та стягнути із відповідача на свою користь понесені збитки у сумі 350 426,69 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що листом Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради від 03 березня 2021 року йому відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки відповідно до частини 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що свідчить про порушення умов договору орендодавцем. Крім того зазначив, договором оренди передбачені орендна плата за використання земельної ділянки та штрафні санкції за несвоєчасне її перерахування. 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
 
Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами            у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати                в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться                   у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів                з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
 
Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
 
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.
 
Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
 
На переконання Верховного Суду зупинення дії договору за заявою про забезпечення позову суперечить презумпції чинності правочину, а тому не  є співмірним заходом забезпечення позову у справі про розірвання договору. 
 
Формулюючи висновок про необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії договору оренди, суди дійшли помилкового висновку, що такий вид забезпечення позову відповідає заявленим вимогам та змісту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач. 
 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами постановлено рішення про вжиття заходів забезпечення позову, яке не відповідає вимогам процесуального закону.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм процесуального права, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки у цій справі судові рішення підлягають скасуванню,а розгляд справи ще не завершений, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Новоград-Волинської міської ради Житомирської областізадовольнити.
 
УхвалуНовоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області                          від 26 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду                         від 16 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову              у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про розірвання договору оренди та стягнення збитківвідмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков 
 
                                                                                                          А. С. Олійник
 
                                                                                                          С. О. Погрібний
 
                                                                                                                                    В. В. Яремко