Ухвала
18 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 459/2327/19
провадження № 61-3904ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
Позов мотивував тим, що 12 лютого 2011 року його донька, ОСОБА_2 , позичила у нього кошти в розмірі 15 000,00 євро на купівлю автомобіля марки «Пежо» 308, д.н.з. НОМЕР_1 , який був в судовому порядку визнаний спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . 
Зазначив, що факт укладення договору позики підтверджується відповідною розпискою. 
18 січня 2018 року звернувся до відповідачів з претензією, в якій вимагав повернення йому коштів, однак претензія залишилася проігнорованою, а кошти йому не повернуто.
Просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 солідарно на його користь заборгованість за договором позики від 12 лютого 2011 року в сумі 15 000,00 євро та 3 % річних в сумі 699.04 євро.
Рішенням від 17 вересня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області позов задовольнив.
Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та   ОСОБА_2 заборгованість за договором 15 000,00 євро та 3% річних у розмірі 699,04 євро.
Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 судовий збір по 2 184,53 грн.
Постановою від 14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.
Рішення районного суду від 17 вересня 2021 року скасував.
Ухвалив постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 лютого 2011 року у розмірі 15 000,00 євро та 3% річних у розмірі 699,04 євро.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовив.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 369,06 грн за подання позову.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 553, 59 грн за подання апеляційної скарги.
У квітні 2022 року  ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року.
Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду. 
Виходячи з пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Проте право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним. Скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.
Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ціна позову у цій справі становить 15 699,04 євро (еквівалентно - 439 370,00 грн), що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), визначено, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини зазначає, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і унеможливить виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що ціна позову у цій справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката Пащука Артема Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська