ПОСТАНОВА
Іменем України

02 червня 2022 року   
Київ
справа №360/2838/20
адміністративне провадження №К/9901/29570/21
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашутіна І.В.,  Шишова О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №360/2838/20 за позовом Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними дій, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року (суддя Тихонов І.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року (головуючий суддя - Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В.),
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року Дочірнє підприємство «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - позивач, ДП «Луганський облавтодор») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі у тексті - відповідач, ГУ ДПС), в якому просило:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відображення в інформаційній системі органів ДФС та інтегрованій картці платника податків ДП «Луганський облавтодор» показників про наявність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 9195325,56 грн, земельного податку з орендної плати за землю з юридичних осіб - 407445,22 грн, екологічного податку, який справляється за викид в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднень (крім викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю) - 451,49 грн, екологічного податку, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини - 2512,39 грн, рентну плату за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води водних об`єктів місцевого значення (Луганська область, Ленінський р--он, код бюджетної класифікації 13020100) - 246,26 грн, податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (Луганська область, Попаснянський р-он, код бюджетної класифікації 11020100) у сумі - 45815,27 грн;
- зобов`язати відповідача внести зміни до інформаційної системи органів ДФС та інтегрованих карток позивача шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу недоїмки (пені) на загальну суму 9651806,19 грн по наступним податкам та зборам:
податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) Луганська область, м. Сєвєродонецьк, код бюджетної класифікації 14010100 - виключити борг у розмірі 9195325,56 грн і зазначити передплату у розмірі 163452,70 грн;
земельний податок з юридичних осіб (Луганська область, м. Лисичанськ, код бюджетної класифікації 18010500) - виключити борг у розмірі 214423,66 грн, зазначити передплату - 126951,94 грн;
земельний податок з юридичних осіб (Луганська область, Перевальський р-он, код бюджетної класифікації 18010500) - виключити борг у розмірі 43326,67 грн;
земельний податок з юридичних осіб (Луганська область, Станично-Луганський р-он, код бюджетної класифікації 18010500) - виключити борг у розмірі 3052,62 грн;
земельний податок з юридичних осіб (Луганська область, Ленінський р-он, м. Луганськ, код бюджетної класифікації 18010500) - виключити борг у розмірі 146642,27 грн;
екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (за винятком викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю) (Луганська область, м. Довжанськ, код бюджетної класифікації 19010100) - виключити борг у розмірі 46,82 грн;
екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (за винятком викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю) (Луганська область, Лутугінський р-он, код бюджетної класифікації 19010100) - виключити борг у розмірі 59,86 грн;
екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (за винятком викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю) (Луганська область, Ленінський р-он, м. Луганськ, код бюджетної класифікації 19010100) - виключити борг у розмірі 344,81 грн;
екологічний податок, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, м. Довжанськ, код бюджетної класифікації 19010300) - виключити борг у розмірі 59,31 грн;
екологічний податок, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, Сорокинський р-он, код бюджетної класифікації 19010300) - виключити борг у розмірі 12,91 грн;
екологічний податок, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, Лутугінський р-он, код бюджетної класифікації 19010300) - виключити борг у розмірі 2312,81 грн;
екологічний податок, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, Слов`яносербський р-он, код бюджетної класифікації 19010300) - виключити борг у розмірі 124,76 грн;
екологічний податок, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, Новоайдарський р-он, код бюджетної класифікації 19010300) - виключити борг у розмірі 2,60 грн;
рентна плата за спеціальне використання води (крім рентної плати за спецвикористання води водних об`єктів місцевого значення (Луганська область, Ленінський р-он, код бюджетної класифікації 13020100) - виключити борг у розмірі 256,26 грн;
податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (Луганська область, Попаснянський р-он, код бюджетної класифікації 11020100) - виключити борг у розмірі 45815,27 грн. 
Позов вмотивовано тим, що станом на 22 червня 2020 року в інформаційній системі органів ДПС та в інтегрованій картці платника податків (далі - ІКП) ДП «Луганський облавтодор» відображались показники про наявність у позивача боргу в загальному розмірі 10217138,78 грн. Проте, у позивача відсутня заборгованість у розмірі 9651806,19 грн з будь-яких обов`язкових податків, зборів й платежів, що зараховуються до місцевих та державного бюджетів, у вказаному розмірі, тому включення до обліку цієї заборгованості є протиправним та має бути скасоване шляхом виключення з обліку відомостей про наявність податкового боргу у вказаному розмірі.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року клопотання ГУ ДПС задоволено та залишено без розгляду позовну заяву ДП «Луганський облавтодор» (том 4 а.с.170-174).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу ДП «Луганський облавтодор» задоволено. Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (том 4 а.с.243-245).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року, адміністративний позов задоволено.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 05 травня 2014 року у справі №913/894/14 порушено провадження у справі про банкрутство щодо боржника - ДП «Луганський облавтодор». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (том 5 а.с.28). 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17 травня 2016 року у справі №913/849/14 позов Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального ГУ ДФС, м. Сєвєродонецьк, Луганської області до дочірнього підприємства Луганський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України про визнання задоволення кредиторських вимог у розмірі 35826548 грн 85 коп (без зазначення видів заборгованості) залишено без розгляду (том 5 а.с.34).
Згідно з ухвалою Господарського суду Луганської області від 22 травня 2017 року у справі №913/849/14 затверджено реєстр вимог кредиторів (том 5 а.с.29-33). Суди встановили, що Господарський суд Луганської області з огляду на неявку у судове засідання 24 квітня 2017 року та 22 травня 2017 року кредиторів та невиконання ними вимог суду, викладених в ухвалах від 13 лютого 2017 року та від 29 березня 2017 року, не включив до реєстру кредиторських вимог наступні вимоги:
- Ленінської об`єднаної державної податкової інспекції у м. Луганську Головного управління Міндоходів у Луганській області, заява від 29 травня 2014 року №15466 про визнання грошових вимог в розмірі 306467,31 грн;
- Державної податкової інспекції у Лутугінському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, заява від 04 червня 2014 року №3761/10/12-20-10 про визнання грошових вимог в розмірі 184475,92 грн;
- Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, заява від 03 червня 2014 року №6383/10/23-05-10-13 про визнання грошових вимог в розмірі 33001056,14 грн;
- Краснодонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області, м. Краснодон Луганська область, заява від 30 травня 2014 року №3829/10-015 про визнання грошових вимог в розмірі 121221,03 грн.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №812/1366/16 адміністративний позов ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області до ДП «Луганський облавтодор» про стягнення коштів за податковим боргом з податку на додану вартість у розмірі 3567559 грн залишено без розгляду (том 5 а.с.37).
Згідно з Інформацією про наявність/відсутність податкового боргу у платника по Україні в цілому станом на 22 червня 2020 року, сформованій згідно з даними податкового обліку, відображеними в інформаційній системі органів ДПС та інтегрованій картці платника податків ДП «Луганський облавтодор», зазначено про наявність податкового боргу в загальному розмірі 10217138,78 грн.
Суди встановили, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року у справі №812/1793/14 позовні вимоги Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Луганську міжрегіонального головного управління Міндоходів до ДП «Луганський облавтодор» про стягнення податкового боргу з ПДВ в розмірі 2661873,18 грн задоволено повністю. Встановлено порядок та спосіб виконання судового рішення шляхом погашення податкового боргу з ПДВ у розмірі 2661873,18 грн, починаючи з 25 квітня 2014 року по 25 березня 2016 року включно рівними частинами щомісячно в сумі 1000 грн; з 25 березня 2016 року по 25 березня 2019 року включно рівними частинами щомісячно в сумі 73274 грн; з 25 березня 2019 року в сумі 73283,18 грн (том 4 а.с.25-28).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у справі №812/2541/14 позовні вимоги Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників ум. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів до ДП «Луганський облавтодор» про стягнення податкового боргу з ПДВ у сумі 1232610 грн задоволено повністю. Встановлено порядок та спосіб виконання судового рішення шляхом розстрочення ДП «Луганський облавтодор» сплати податкового боргу з ПДВ у сумі 1232610 грн строком на 60 календарних місяців з травня 2014 року по квітень 2019 року включно шляхом сплати податкового боргу рівними частками: по 1000 грн щомісяця, починаючи з травня 2014 року по квітень 2016 року включно; по 33572 грн щомісяця, починаючи з травня 2016 року по березень 2019 року, а в квітні 2019 року - 33590 грн. Зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів провести у картці особового рахунку з податку на додану вартість ДП «Луганський облавтодор» розстрочення податкового боргу у сумі 1232610 грн (том 4 а.с.21-24).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року у справі №2а-11047/11/1270 позовні вимоги Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів до ДП «Луганський облавтодор» про стягнення податкового боргу з ПДВ в розмірі 2711437,13 грн задоволено повністю. Розстрочено ДП «Луганський облавтодор» сплату в дохід Державного бюджету України податкового боргу з ПДВ у розмірі 2711437,13 грн шляхом розстрочення терміну виконання зобов`язань на 60 місяців починаючи з 01 січня 2012 року по 30 листопада 2016 року включно по 45190,62 грн щомісячно та в грудні 2016 року 45190,55 грн. Зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Луганську провести у картці особового рахунку ДП «Луганський облавтодор» розстрочення суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 2711437,13 грн (том 4 а.с.29-32).
З 2014 по 2020 роки нараховано пеню на борг минулих років у розмірі 1710791,72 грн, яку погашено в порядку черговості.
Суди встановили, що податковий орган відображав у інтегрованій картці платника ПДВ розстрочені (відстрочені) суми податкового боргу згідно з рішеннями судів у справах №812/1793/14, №812/2541/14, №2а-11047/11/1270 на загальну суму 5500358,26 грн, пеню в розмірі 1710791,72 грн, а також самостійно задеклароване податкове зобов`язання в розмірі 2096374 грн як поточні вимоги кредиторів. Ці суми погашались в порядку черговості відповідно до приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України.
Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов наступних висновків:
- відображаючи в ІКП недоїмку із сплати ПДВ, контролюючий орган не врахував, що грошові вимоги до боржника у спірному розмірі виникли до моменту порушення справи про банкрутство, тому, не зважаючи на порядок та спосіб виконання відповідних судових рішень конкурсний кредитор не може стати поточним. З посиланням на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року (справа №607/6254/15-ц), Верховного Суду від 13 листопада 2018 року (справа №909/1056/15), від 12 грудня 2018 року (справа №910/30188/15), від 09 квітня 2019 року (справа №923/436/17), від 29 січня 2019 року (справа №909/722/14), від 12 лютого 2019 року (справа №914/1096/18), від 05 грудня 2019 року (справа №910/1678/19), суди вказали, що з 05 травня 2014 року податкова заборгованість, що не була включена до реєстру вимог кредиторів, має бути виключена з податкового обліку та інтегрованих карток платника податків ДП «Луганський облавтодор». Аналогічних висновків суди дійшли і щодо податкового боргу із земельного податку з юридичних осіб, екологічного податку за викиди та за розміщення відходів, рентної плати, податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, що виник до 05 травня 2014 року.
Задекларовані позивачем за період з 01 січня 2015 року по 22 червня 2020 року податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 70210553 грн та застосовані за цей період штрафні санкції у розмірі 578518,82 грн були погашені в повному обсязі та наявна передплата в розмірі 163452,70 грн. З приводу підтвердження сум декларацій за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року суди визнали прийнятним сертифікат №4678 від 11 серпня 2015 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який засвідчує наявність форс-мажорних обставин для ДП «Луганський облавтодор» щодо обов`язку подання податкової декларації з ПДВ за червень-вересень 2014 року на території Луганської області у зв`язку з проведенням антитерористичної операції;
- щодо поточних вимог із сплати земельного податку з юридичних осіб, суди вказали, що згідно із приписами статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року №1669-VII (далі - Закон №1669-VII)  суб`єкти господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року, звільняються від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності;
- відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей про своєчасне нарахування та сплату податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у нього матеріально-правового інтересу, що дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а) 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду. 
За змістом касаційної скарги підставою касаційного оскарження вказано пункт 4 частини четвертої статті 328 та пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Скаржник вказує про недослідження судами зібраних у справі доказів, а саме відзиву на позов від 26 серпня 2020 року з доданими інтегрованими картками платника (далі - ІКП) за всіма податками та зборами, а також заяви відповідача про надання доказів від 06 жовтня 2020 року разом з розрахунками податкового боргу з ПДВ за 2014-2020 роки. Поверхневий підхід судів до дослідження обставин справи призвів до неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Така позиція скаржника обґрунтована наступними доводами:
І. Скаржник вказує про неправильне застосування судами частин першої, четвертої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), внаслідок чого не було враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 13 листопада 2018 року (справа №909/1056/15), від 12 грудня 2018 року (справа №910/30188/15), від 09 квітня 2019 року (справа №923/436/17), від 29 січня 2019 року (справа №909/722/14), від 12 лютого 2019 року (справа №914/1096/18), від 05 грудня 2019 року (справа №910/1678/19). Суди не врахували, що на даний час у справі №913/849/14 про банкрутство ДП «Луганський облавтодор» триває процедура санації, а наступна судова процедура - ліквідаційна, ще не введена. Скаржник не згоден із позицією судів, що оскільки контролюючий орган не заявив протягом 30 днів з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство кредиторські вимоги, останні підлягають автоматичному виключенню з податкового обліку та ІКП. ГУ ДПС вважає, що такі суми згідно з вимогами Закону №2343-XII можуть бути заявлені після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом в ліквідаційній процедурі. Саме по собі невключення конкурсних вимог податкового органу до реєстру кредиторських вимог не може бути підставою для виключення відомостей щодо наявності такої заборгованості з інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС.
ІІ. Позивач не дотримався процедури оскарження податкових повідомлень-рішень, визначеної приписами статті 56 ПК України. Факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання такого обов`язку призводить до набуття цим зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. Така ж позиція висловлювалась і Верховним Судом у постановах від 18 червня 2018 року (справа №805/3284/17-а), від 24 січня 2019 року (справа №826/500/15), від 08 жовтня 2019 року (справа №520/3060/19), від 01 квітня 2021 року (справа №826/21868/15). Проте, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про необхідність автоматичного виключення з ІКП та податкового обліку позивача таких сум лише з огляду на знаходження ДП «Луганський облавтодор» в зоні проведення АТО/ООС. 
ІІІ. Суди, всупереч приписів статей 9, 90 КАС України не вжили заходів щодо дослідження ІКП, наявної у матеріалах справи, не надали будь-якої оцінки доводам відповідача щодо наявності у ДП «Луганський облавтодор» податкової заборгованості та підстав її виникнення. Водночас, висновкам судів про виключення відповідних сум з податкового обліку мало передувати: встановлення правової природи і складових податкового боргу; перевірка правильності розрахунку; юридичних фактів, з якими пов`язується його виникнення; перевірка правильності визначення моменту, з якого у контролюючого органу виникло право на нарахування пені; з`ясування інших обов`язкових передумов для стягнення податкового боргу, зокрема, спливу строку давності, визначеного статтею 102 ПК України. Поза увагою судів залишилось те, що позивач у період з травня 2014 року по серпень 2014 року самостійно задекларував податкові зобов`язання з ПДВ в загальному розмірі 2096374 грн. Ці зобов`язання мали статус поточних, тому правильно погашались в порядку календарної черговості згідно з вимогами пункту 87.9 статті 87 ПК України. Впродовж 2016 року при зарахуванні сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу в ІКП в автоматичному режимі нараховувалась пеня, у тому числі й при погашенні податкових зобов`язань, граничний термін сплати яких настав після 05 травня 2014 року.
Скаржник звертає увагу, що зокрема, задовольняючи позовну вимогу про внесення змін до інформаційної системи органів ДПС та ІКП позивача по земельному податку з юридичних осіб (Луганська область, м. Лисичанськ, код бюджетної класифікації 18010500) шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу в розмірі 214423,66 грн та зазначення переплати в розмірі 126951,94 грн, суди не врахували, що з 31 травня 2018 року в ІКП було відображено як податковий борг в указаному розмірі, так і переплату. Відтак, задоволення позову у запропонованій позивачем редакції має наслідком викривлення стану фактичних розрахунків платника з бюджетом з цього податку. 
Виключаючи з даних податкового обліку заборгованість з податку на прибуток (Луганська область, Попаснянський район, код бюджетної класифікації 11020100) у розмірі 45815,27 грн з тих підстав, що ці суми не були включені до реєстру вимог кредиторів, суди не врахували, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 22 травня 2017 року у справі №913/894/14 частково були визнані грошові вимоги кредитора Первомайської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області. Відтак, відповідач правомірно відобразив в ІКП нарахування пені за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань з податку на прибуток в розмірі 45815,27 грн. 
Висновок судів попередніх інстанцій, що ГУ ДПС не здійснено остаточний розрахунок суми податкового боргу та не внесені відповідні дані до ІКП станом на дату порушення справи про банкрутство, не відповідає дійсності та спростовується відомостями у ІКП.
ІV. Наявність судових рішень про розстрочення сплати податкового боргу не звільняє платника податків від фінансової відповідальності у вигляді пені, передбаченої підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 березня 2020 року (справа №520/4100/19), від 05 березня 2021 року (справа №805/1079/17-а).
V. З огляду на неналежне дослідження даних ІКП суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про безпідставність застосування податковим органом пункту 87.9 статті 87 ПК України. Про необхідність застосування указаної норми права також вказував Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року (справа №815/5491/16), відповідно до якої у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається в порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 ПК України. 
VІ. Застосовуючи до спірних правовідносин Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №442 (далі - Порядок №422), суди не врахували, що передумовою здійснення дій по відображенню/коригуванню в особовій картці платника, щодо якого порушено справу про банкрутство, стану зобов`язань перед бюджетом є отримання відповідного процесуального рішення за кожною із стадій провадження у справі про банкрутство.
VІІ. Крім того, скаржник вважає, що обраний судами спосіб захисту порушеного права позивача є неналежним. Виконання цього судового рішення призведе до відсутності фактичної кредиторської (конкурсної та/або поточної) заборгованості позивача перед бюджетом за її фактичної наявності та законності підстав виникнення.
Також скаржник просив здійснити заміну відповідача у справі - Головне управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44082150). Клопотання вмотивоване тим, що згідно з наказом ДПС України від 24 грудня 2020 року №755 з 1 січня 2021 року розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС з метою перевірки доводів щодо порушення судами норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України - судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України. Крім того, цією ж ухвалою Верховний Суд зупинив виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані. Зазначає, що оскільки грошові вимоги до боржника виникли до моменту порушення справи про банкрутство, то не залежно від способу і порядку їх виконання (після прийняття ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство) конкурсний кредитор не може стати поточним, а повинен пред`являти свої вимоги в порядку, встановленому для конкурсних кредиторів. 
Всупереч приписів пункту 5 розділу VІ Порядку №422 після отримання ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ГУ ДПС не здійснило остаточний розрахунок суми податкового боргу та не внесло відповідні дані до ІКП. Позивач наполягає на необґрунтованості розрахунків, здійснених відповідачем, що підтверджується відсутністю документів, оскільки згідно з листом від 23 березня 2017 року №4055/12-14-17-20 у переданій справі боржника ДП «Луганський облавтодор» наявні документи щодо стягнення податкового боргу лише починаючи з березня 2015 року. Крім того, позивач вказує на некоректність внесених до ІКП даних за датою операції 25 липня 2017 року щодо нарахування пені з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року №530-IX (далі - Закон №530-IX). Позивач також вказує на те, що частково податковий борг із сплати екологічного податку підлягає списанню згідно з вимогами пункту 100.1 статті 100 ПК України. Решта доводів відзиву на касаційну скаргу аналогічна доводам, викладеним в адміністративному позові та в ході судового розгляду справи.  
З огляду на реформування податкової системи і реорганізацію податкових органів, на підставі статті 52 КАС України колегія суддів здійснила заміну ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746) на правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44082150), для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній з 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Колегія суддів встановила, що ключовими питаннями, що належало вирішити судам, було:
1) правомірність відображення податковим органом в ІКП сум податкового боргу, що виник до порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі, і податкового боргу, сплата якого була розстрочена відповідними судовими рішеннями, а також спрямування коштів на погашення такого боргу в порядку пункту 87.9 статті 87 ПК України. Вирішення цього питання має вплив на правомірність відображення податковим органом в ІКП заборгованості з ПДВ у розмірі 7098951,56 грн, земельного податку - в розмірі 89175,18 грн, екологічного податку за викиди - в розмірі 451,49 грн, рентної плати - в розмірі 256,26 грн, екологічного податку за розміщення відходів - 2509,79 грн, податку на прибуток - в розмірі 45815,27 грн;
2) можливість відображення податковим органом в ІКП податкового зобов`язання з ПДВ в загальному розмірі 2096374 грн за податковими деклараціями за травень-серпень 2014 року, наявність яких не підтверджена належними доказами ;
3) наявність підстав для списання поточної податкової заборгованості із земельного податку в сумі 318270,04 грн відповідно до приписів статті 6 Закону №1669-VII; 
4) належність обраного позивачем способу захисту порушеного права;
Щодо правомірності відображення в ІКП податкової заборгованості з податку на додану вартість, земельного податку, екологічного податку, рентної плати, податку на прибуток, що виникла до 05 травня 2014 року, в тому числі, і згідно з наданим відповідними судовими рішеннями розстроченням. 
Вирішуючи перше питання, порушене скаржником, колегія суддів виходить з того, що згідно з установленими судами обставинами Господарський суд Луганської області ухвалою від 05 травня 2014 року у справі №913/894/14 порушив провадження у справі про банкрутство щодо ДП «Луганський облавтодор» та ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів. До прийняття вказаного судового рішення з позивача було стягнуто податковий борг з ПДВ постановами Луганського окружного адміністративного суду: від 30 листопада 2011 року у справі №2а-11047/11/1270 - у розмірі 2711437,13 грн, від 27 березня 2014 року у справі №812/1793/14 - у розмірі 2661873,18 грн, від 29 квітня 2014 року у справі №812/2541/14 - у розмірі 1232610 грн, а всього - 6605920,31 грн. Відповідно до указаних судових рішень було встановлено порядок і спосіб їх виконання шляхом розстрочення сплати означеної суми податкового боргу. Після 05 травня 2014 року контролюючий орган на підставі указаних  судових рішень здійснив в ІКП нарахування податкового боргу з ПДВ за розстроченими сумами на загальну суму 5500358,26 грн, яка була погашена в порядку черговості. Крім того, у спірний період було нараховано пеню на борг минулих періодів у загальному розмірі 1710791,72 грн, яка нарахована як з огляду на несвоєчасне погашення розстрочених сум податкового боргу, так і по самостійно задекларованим у період з 05 травня 2014 року податковим зобов`язанням з ПДВ. Ці суми також погашались першочергово згідно з правилами пункту 87.9 статті 87 ПК України.
Заборгованість, що сформувалась з екологічного, земельного податку та рентної плати до 05 травня 2014 року, також була відображена в ІКП.
За позицією позивача, підтриманою судами попередніх інстанцій, з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів усі суми податкової заборгованості, що сформувалась до 05 травня 2014 року, незважаючи на строк та спосіб їх виконання, набули статусу конкурсних вимог. Відтак, підстав для відображення означених сум в ІКП з наступним їх погашенням в порядку черговості не було. В частині правильності обліку податку на додану вартість некоректне відображення сум податкового боргу в ІКП призвело до неправильного спрямування платежів, що призначались для погашення поточних податкових зобов`язань з ПДВ. На переконання платника податків, у періоді з 05 травня 2014 року по 22 червня 2020 року загальна сума податкових зобов`язань з ПДВ складала 70210553 грн, нарахованих штрафних санкцій - 578518,82 грн, загальна сума сплаченого податку на додану вартість становила 70376542 грн, а штрафних санкцій - 575982,52 грн. Відтак, в ІКП по податковим зобов`язанням з ПДВ мала б бути відображена переплата у розмірі 163452,70 грн. Відсутні також і законодавчо визначені підстави для відображення в ІКП заборгованості із земельного податку, екологічного податку за викиди та за розміщення відходів, рентної плати, податку на прибуток, що сформувалась до 05 травня 2014 року.
Натомість, відповідач наполягає на тому, що судовими рішеннями, що набрали законної сили, було підтверджено наявність у позивача податкового боргу, зокрема, у загальному розмірі 5500358,26 грн. З огляду на встановлення указаними судовими рішеннями строків та порядку їх виконання контролюючий орган правомірно відображав в ІКП після 05 травня 2014 року податкову заборгованість згідно з графіком та здійснював її погашення відповідно до положень пункту 87.9 статті 87 ПК України. Крім того, контролюючий орган має право відображати в ІКП податкову заборгованість, що сформувалась до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, оскільки навіть у разі невключення його вимог до реєстру вимог кредиторів за ним зберігається право отримання відповідних коштів у шосту чергу в ліквідаційній процедурі, яка наразі ще не введена.
Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу (пункт 87.10 статті 87 ПК України в редакції, чинній станом на 05 травня 2014 року).
Пунктом 1.3 статті 1 ПК України також передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2343-ХІІ (в редакції, чинній станом на 05 травня 2014 року) кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; 
поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 19 Закону №2343-ХІІ мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Таким чином, із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняються дії, спрямовані на забезпечення виконання податкових зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію. При цьому для розмежування конкурсних вимог від поточних важливим є встановлення того, чи відноситься відповідне грошове зобов`язання до тих, термін виконання яких настав; чи виникло у кредитора право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника.
Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання визначення моменту виникнення грошових зобов`язань боржника щодо сплати податкових платежів за неузгодженими податковими повідомленнями-рішеннями у разі запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів та у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №904/1693/19) дійшла наступних висновків. Так, з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника справи про банкрутство є таким, що фактично настав, строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, і, незалежно від настання строку їх виконання, кредитори за такими зобов`язаннями зобов`язані заявити грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство, бо протилежне матиме наслідком втрату такими вимогами статусу конкурсних і їх включення до реєстру як вимог шостої черги.
При цьому норми статті 1 та частини першої статті 23 Закону № 2343-XII пов`язують статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання боржника. Тобто, при визначенні статусу кредиторських вимог у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника.
Аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень ПК України, дає змогу дійти висновку про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються.
Однак, неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або не може враховуватись при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів статті 23 Закону №2343-ХІІ.
Колегія суддів у цій справі погоджується із наведеними вище висновками та не вбачає підстав для відступу від них.
У постанові від 23 жовтня 2019 року (справа №2340/4157/18) Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду також дійшла висновку, що заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Щодо відображення в ІКП сум податкового боргу з ПДВ, сплата яких була розстрочена, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.
За приписами пункту 100.1 статті 100 ПК України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
У постановах від 27 лютого 2018 року (справа № 805/4622/16-а), від 08 травня 2018 року (справа № 802/777/16-а), від 06 березня 2019 року (справа №2а-25767/10/0570), від 23 квітня 2019 року (справа № 808/8492/13-а), від 21 грудня 2021 року (справа №200/6928/19-а) тощо Верховний Суд вказував, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу, то відповідно при такому розстроченні має враховуватись стаття 100 Податкового кодексу України, яка містить правове регулювання з цього питання. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.
Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.
У постанові від 13 грудня 2021 року (справа №520/8438/19) Верховний Суд зазначив, що судове рішення, ухвалене в порядку статті 263 КАС України (в редакції, чинній на час розстрочення), не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов`язання порівняно з тими, що визначені нормами ПК України. Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року (справа №916/190/18) дійшла висновку, що відстрочення або розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Таким чином, при наданні розстрочення (відстрочення) виконання судового рішення у розумінні приписів Закону №2343-ХІІ термін виконання відповідного грошового зобов`язання є таким, що настав, але строк його сплати змінено судом. Відтак, з огляду на пріоритетність застосування норм Закону №2343-ХІІ, колегія суддів вважає, що розстрочені судовим рішенням, що набрало законної сили до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, суми податкового боргу є конкурсними вимогами, незалежно від того, на який період припадає графік їх погашення згідно з наданим розстроченням. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа №2340/4157/18), підстави для нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів за невиконання таких грошових зобов`язань також відсутні. З огляду на викладене, безпідставними є доводи скаржника про неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 05 березня 2021 року (справа №805/1079/17-а), від 10 березня 2020 року (справа №520/4100/19), як таких, що ухвалені у неподібних правовідносинах.
Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що наявність у ДП «Луганський облавтодор» податкового боргу з ПДВ підтверджена судовими рішеннями у справах №812/1793/14, №812/2541/14, №2а-11047/11/1270, якими ж і було надано розстрочення сплати відповідних сум. Указані судові рішення набрали законної сили, що не є спірним між сторонами. З установлених судами у цій справі обставин також слідує, що починаючи з 05 травня 2014 року (прийняття ухвали про порушення справи про банкрутство та введення мораторію) самостійно сплачені з метою погашення поточних зобов`язань кошти спрямовувались відповідачем згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК України на погашення податкового боргу, який був розстрочений, та відповідної пені, що призвело до виникнення у позивача заборгованості по поточних платежах. Факт здійснення такого зарахування не заперечувався відповідачем протягом судового розгляду справи.
Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку, що розстрочений судовим рішенням, що набрало законної сили, податковий борг набув статусу конкурсного зобов`язання, а тому не підлягав відображенню в ІКП як поточне зобов`язання і, відповідно, відсутні підстави для зарахування поточних платежів на його погашення. Погашення такого боргу повинно відбуватись у порядку, передбаченому Законом №2343-ХІІ для погашення конкурсних вимог.
Довід скаржника про недослідження судами попередніх інстанцій відзиву на позовну заяву від 26 серпня 2020 року з доданими ІКП платника за всіма податками та зборами, розрахунками податкового боргу; пояснень від 21 вересня 2020 року; заяви від 06 жовтня 2020 року з доданими до неї розрахунками податкової заборгованості позивача, є безпідставним та підлягає відхиленню. З мотивувальних частин судових рішень слідує, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про некоректність відображення відповідачем спірних сум податкової заборгованості за різними видами податків за наслідками дослідження, в тому числі, і документів, долучених ГУ ДПС до указаних вище заяв, про що свідчить здійснені судами посилання на відповідний том та аркуш справи. Поряд з цим, скаржник фактично обмежується лише загальним твердженням про недослідження судами указаних документів, не вказуючи, які конкретно суми, зазначені в ІКП не були враховані чи були враховані помилково при вирішенні спору.
Щодо права податкового органу на відображення в ІКП податкової заборгованості, що сформувалась до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (був чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №422) відповідним чином врегульовав питання ведення ІКП та відображення у ній стану розрахунків платника податків із бюджетом у разі введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а також надання розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу).
Пунктом 1 глави 1 розділу VI Порядку №422 визначено, що первинними документами, що є підставою для розстрочення (відстрочення) сплати грошових зобов`язань (податкового боргу) перед бюджетом та скасування наданих розстрочень (відстрочень), є графік погашення розстрочених (відстрочених) сум боргу, складений на підставі рішення суду або відповідного закону, що передбачає надання платнику податків розстрочення (відстрочення).
Так, відповідно до пункту 1 глави 5 розділу VI Порядку №422, облік сум податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску боржників, що перебувають у процедурах банкрутства, а також погашення таких сум здійснюються з урахуванням особливостей, визначених законодавством з питань банкрутства.
Після надходження до органу ДФС відповідного рішення (ухвали, постанови) господарського суду (про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, про припинення провадження у справі про банкрутство, про введення процедури санації, про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі про банкрутство, про визнання мирової угоди недійсною та/або поновлення провадження у справі про банкрутство, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури) дані судового рішення реєструються підрозділом судового оскарження в інформаційній системі органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, днем отримання від структурного підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції органу ДФС, або відповідальної особи, визначеної керівником органу ДФС для виконання таких функцій, із занесенням дати ухвали/постанови суду.
Станом на дату винесення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів в ІКП платника-банкрута здійснюється остаточний розрахунок суми податкового боргу (заборгованості з єдиного внеску), що складається із: суми несплачених зобов`язань; суми штрафних санкцій; суми пені; плати за податковий кредит, та відображаються облікові показники (операції), що фіксують (виділяють) суми боргу (заборгованості).
За правилами пункту 2 глави 5 розділу VI Порядку №422 суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій та пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДФС на дату ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.
Пунктом 3 глави 5 розділу VI Порядку №422 передбачено, що після припинення провадження у справі про банкрутство на дату реєстрації відповідної ухвали формується єдине сальдо розрахунків платника (зі збереженням в історії виникнення складових заборгованості або переплати), яке дорівнює сумі таких показників на вказану дату: сальдо розрахунків щодо погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску), включеного до реєстрів кредиторських вимог; сальдо розрахунків щодо грошових зобов`язань (єдиного внеску), термін сплати яких настав після винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство. 
Абзацом четвертим пункту 5 глави 5 розділу VI Порядку №422 передбачено, що вимоги органу ДФС, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними та підлягають списанню.
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 94 Закону №2343-ХІІ особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Отже, із введенням господарським судом мораторію на задоволення вимог кредиторів на контролюючий орган покладено обов`язки щодо фіксування суми податкового боргу, у тому числі і нарахованих штрафних санкцій і пені, які обліковуються на відповідну дату. Погашення такого податкового боргу відбувається виключно після зазначення в платіжному дорученні про спрямування коштів на таке погашення. Враховуючи викладене, колегія суддів визнає слушним довід скаржника про наявність у нього законодавчо визначених підстав для відображення в ІКП податкової заборгованості, яка охоплюється дією мораторію на задоволення вимог кредиторів та не була включена до конкурсних вимог. Така заборгованість може бути погашена в шосту чергу в ліквідаційній процедурі, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 листопада 2018 року (справа №909/1056/15), від 12 грудня 2018 року (справа №910/30188/15), від 09 квітня 2019 року (справа №923/436/17), від 29 січня 2019 року (справа №909/722/14), від 12 лютого 2019 року (справа №914/1096/18), від 05 грудня 2019 року (справа №910/1678/19), на які посилався скаржник. Відтак, до завершення ліквідаційної процедури податковий орган повинен відображати в ІКП податкову заборгованість, але в порядку, визначеному приписами Порядку №422.
Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що проведення відповідних дій в ІКП ДП «Луганський облавтодор» щодо фіксування сум податкового боргу, які охоплюються дією мораторію, контролюючий орган у встановленому вище порядку не здійснив. Внаслідок цього в порушення пункту 2 глави 5 розділу VI Порядку №422 сплачені позивачем за поточними зобов`язаннями кошти зараховувались ГУ ДПС в погашення саме податкової заборгованості, яка охоплюється дією мораторію на задоволення вимог кредиторів.
При цьому колегія суддів критично оцінює довід ГУ ДПС про те, що остаточний розрахунок суми податкового боргу з огляду на введення мораторію було здійснено згідно з вимогами Порядку №422, про що свідчать відповідні записи в ІКП за 03 червня 2014 року. Відповідно до відомостей ІКП, долученої до матеріалів справи ГУ ДПС, у ній дійсно містяться записи за 03 червня 2014 року: 1) «Попередній розрахунок пені Заява щодо грошових вимог до боржника для включення до реєстру кредиторів №б/н від 05.05.2014» (том 3 а.с.96); 2) «Нараховано пені у зв`язку з реорганізацією або мораторієм Про порушення провадження у справі про банкрутство №913/849/14 від 05.05.2014» (том 3 а.с.96 зворот); 3) «Виділено п.борг (зі сплати платежу, ШС, пені) у зв`язку з введенням мораторію Про порушення провадження у справі про банкрутство №913/849/14» (том 3 а.с. 97). Разом з тим, у графі «Сума операції» навпроти кожного із наведених записів встановлено 0. Відтак, твердження відповідача про дотримання ним вимог Порядку №422 не підтверджені матеріалами справи.
З приводу позовних вимог про виключення з ІКП відомостей про наявність у ДП «Луганський облавтодор» податкового боргу із земельного податку в розмірі - 89175,18 грн, екологічного податку за викиди - 451,49 грн, екологічного податку за розміщення відходів - 2509,79 грн, рентної плати - в розмірі 256,26 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з мотивувальними частинами оскаржуваних судових рішень суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що заборгованість за означеними видами податків сформувалась до 05 травня 2014 року, тому підпадає під дію мораторію на задоволення вимог кредиторів та підлягає виключенню з податкового обліку.
Згідно з доводами скаржника, що підтверджується відомостями з відповідних ІКП, термін сплати заборгованості за даними видами податків припадав у період як до 05 травня 2014 року, так і після цієї дати. Так, термін сплати за податковими деклараціями: з екологічного податку за викиди №9022682753 від 23 квітня 2014 року в розмірі 46,82 грн (м. Довжанськ Луганської області), №9018790600 від 09 квітня 2014 року в розмірі 58,71 грн (Лутугинський район Луганської області), №1400014793 від 05 травня 2014 року в розмірі 197,04 грн (Ленінський район м. Луганська); екологічного податку за розміщення відходів №9022682753 від 23 квітня 2014 року в розмірі 59,31 грн (м. Довжанськ Луганської області), №9024019031 від 29 квітня 2014 року в розмірі 12,91 грн (Сорокинський район Луганської області), №9018790600 від 09 квітня 2014 року в розмірі 2312,81 грн (Лутугинський район Луганської області), №9024289001 від 29 квітня 2014 року в розмірі 124,76 грн (Слов`яносербський район Луганської області), припадав на 20 травня 2014 року. У зв`язку з цим відповідач вважав задекларовані за вказаними податковими деклараціями податкові зобов`язання поточними.
При наданні оцінки таким доводам скаржника колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №904/1693/19), зокрема, що норми статті 1 та частини першої статті 23 Закону № 2343-XII пов`язують статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання боржника. Тобто, при визначенні статусу кредиторських вимог у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від настання строку виконання грошових зобов`язань боржника.
Пункт 36.1 статті 36 ПК України передбачає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку (пункт 37.2 статті 37 ПК України).
За правилами пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відтак, із поданням відповідної податкової декларації у платника податків виникає податковий обов`язок із сплати самостійно задекларованих зобов`язань, відповідно, у контролюючого органу виникає право вимоги їх виконання. При цьому строк сплати такого зобов`язання не впливає на момент виникнення зобов`язання платника податків (боржника). 
Як слідує з матеріалів ІКП, що досліджувались судами, та відомостей, викладених в касаційній скарзі, усі зазначені ГУ ДПС декларації були подані позивачем у період, що передував 05 травня 2014 року або у цей же день (декларація №1400014793). Отже, у розумінні приписів Закону №2343-XII та ПК України зобов`язання ДП «Луганський облавтодор» виникло у період до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, тому не може вважатися поточним. Обставини невключення вимог податкового органу до реєстру вимог кредиторів або їх незаявлення взагалі не змінюють статус такої заборгованості для податкового обліку. Інша частина спірних податкових зобов`язань були задекларовані та мали термін сплати до 05 травня 2014 року.
Колегія суддів також враховує, що у цій частині позов ДП «Луганський облавтодор» був вмотивований доводами про наявність підстав для списання іншої частини податкової заборгованості як безнадійної з посиланнями на приписи пункту 101.1 статті 101 ПК України. Водночас, виходячи із принципу «суд знає закон», суди правильно самостійно визначили та застосували ту правову норму, яка підлягає застосуванню до конкретних правовідносин, оскільки неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Таким чином, враховуючи наведене вище регулювання, підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 100 ПК України не було. Та обставина, що мотивувальні частини судових рішень не містять оцінки доводів позивача щодо необхідності застосування наведених норм не впливають на правильність судового рішення в цій частині по суті позовних вимог.
Щодо позовних вимог про виключення із ІКП відомостей про наявність у ДП «Луганський облавтодор» недоїмки із податку на прибуток в розмірі 45815,27 грн колегія суддів зазначає наступне.
В цій частині скаржник доводить, що суди неналежним чином дослідили ухвалу Господарського суду Луганської області від 22 травня 2017 року у справі №913/849/14 (том 5 а.с.29-33), оскільки залишили поза увагою, що борг з податку на прибуток частково було включено до реєстру вимог кредиторів, що, в свою чергу, надає ГУ ДПС право на відповідне його відображення в ІКП до завершення ліквідаційної процедури. 
Колегія суддів вважає ці доводи слушними та зазначає, що дійсно згідно з резолютивною частиною означеної ухвали до реєстру вимог кредиторів були включені грошові вимоги податкового органу: в сумі 23164 грн, в тому числі 5178 грн основного боргу зі сплати авансових внесків з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності та 17446 грн податкової заборгованості з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (17442 грн основного боргу та 4 грн пені) (23160 грн - третя черга та 4 грн - шоста черга); в сумі 196328,82 грн, в тому числі, податок на прибуток - 21920,91 грн (основний платіж - 21890,91 грн, штрафні санкції - 26 грн, пеня - 4 грн), авансові внески з податку на прибуток - 27722 грн, з них штрафна санкція - 45,80 грн, земельний податок - 2506,66 грн, податок на доходи фізичних осіб - 56643,61 грн, єдиний внесок - 87535,64 грн (87535,64 грн - друга черга, 108717,38 грн - третя черга, 75,80 грн - шоста черга).
Разом з тим, суди встановили, що у позивача станом на 30 липня 2020 року обліковується податкова заборгованість з податку на прибуток у сумі 45815,27 грн, яка складається із грошового зобов`язання в розмірі 75,80 грн за податковою декларацією від 03 березня 2014 року із граничним терміном сплати - 28 лютого 2015 року, та пені, нарахованої через несвоєчасну сплату податкової заборгованості з податку на прибуток. Підставою для нарахування пені стала несвоєчасна сплата консолідованого податку на прибуток за податковими деклараціями, поданими у період з 11 лютого 2013 року по 03 квітня 2014 року, з термінами сплати - від 11 лютого 2014 року по 28 лютого 2015 року. Ці обставини підтверджується відомостями ІКП з податку на прибуток, що міститься у матеріалах справи (том 3 а.с.209-223).
Враховуючи наведене вище правове обґрунтування щодо моменту виникнення зобов`язання боржника та висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа №2340/4157/18) щодо можливості нарахування неустойки на вимоги конкурсних кредиторів, колегія суддів погоджується з висновками судів про протиправність нарахування відповідачем пені з податку на прибуток та відображення такої заборгованості в ІКП. 
Щодо правомірності відображення в ІКП самостійно задекларованих податкових зобов`язань за податковими деклараціями з ПДВ в загальному розмірі 2096374 грн, поданими з травня 2014 року по серпень 2014 року.
За позицією позивача, підтриманою судами попередніх інстанцій, підтвердити зазначені в наведених податкових деклараціях суми податкового зобов`язання з ПДВ не має можливості у зв`язку з відсутністю первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, оскільки останні були втрачені з огляду на обставини проведення антитерористичної операції у м. Луганськ та у Луганській області. Податковий орган був повідомлений про ці обставини. Крім того, сертифікатом Торгово-промислової палати України №4678 від 11 серпня 2015 року було засвідчено форс-мажорні обставини  (обставини непереборної сили) щодо подання ДП «Луганський облавтодор» податкової декларації з податку на додану вартість за червень, липень, серпень, вересень 2014 року у граничний строк: 20 днів після звітного періоду. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - з 01 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року.
За позицією скаржника, указані податкові зобов`язання є поточними, були самостійно задекларовані позивачем у спірний період та, відповідно, відображені в ІКП. Проте, суди попередніх інстанцій не здійснили належне дослідження ІКП в цій частині, залишили поза увагою, що несвоєчасна сплата самостійно узгоджених податкових зобов`язань також стала підставою для нарахування пені в автоматичному режимі. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі доводи касаційної скарги підлягають відхиленню. За умови заперечення позивачем факту самостійного декларування податкових зобов`язань з ПДВ за травень-вересень 2014 року згідно з вимогами частини другої статті 77 КАС України саме відповідач повинен був довести свою позицію шляхом подання належних та допустимих доказів, а саме копій спірних податкових декларацій, які стали підставою для внесення відповідною посадовою особою контролюючого органу відомостей про податкові зобов`язання до ІКП. Водночас, відповідно до листа від Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області від 23 березня 2017 року №4055/12-14-17-20 у контролюючого органу наявні відповідні документи лише починаючи з березня 2015 року (том 4 а.с.139).
При цьому колегія суддів враховує, що обов`язкове подання податкової декларації з ПДВ виключно в електронній формі було запроваджено лише з 1 січня 2015 року згідно із змінами, внесеними до пункту 49.4 статті 49 ПК України Законами України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.
Щодо застосування до поточної заборгованості із земельного податку приписів статті 6 Закону №1669-VII.
02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII; тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
За приписами статті 6 Закону №1669-VII під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Суди попередніх інстанцій встановили, що у спірний період ДП «Луганський облавтодор» здійснювало діяльність у населених пунктах, що входять до вказаного Переліку. Ці обставини не оспорюються відповідачем.
У постановах від 30 листопада 2018 року у справі №805/3518/15-а, від 17 червня 2021 року у справі № 826/11385/17, від 30 листопада 2020 року у справі №812/1016/17 Верховний Суд наголошував, що відповідно до положень Закону №1669-VII достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року. При цьому стаття 6 Закону №1669-VII мала пряму дію та не вимагала додаткового вчинення будь-яких дій (отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин тощо) для звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки.
У постановах від 16 липня 2019 року у справі №805/1684/16-а, від 19 лютого 2019 року у справі №812/678/16 Верховний Суд також дійшов висновку про наявність підстав для звільнення платника податків від плати за землю на підставі приписів Закону №1669-VII, навіть за умови неподання таким платником уточнюючої декларації з обнулінням попередньо задекларованих показників.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє довід скаржника про невчинення позивачем дій щодо подання уточнених декларацій з плати за землю як передумови застосування до нього звільнення від такої оплати, передбаченого приписами статті 6 Закону №1669-VII.
Крім того, Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» підрозділ 10 розділу ХХ ПК України був доповнений, зокрема, підпунктом 38.7 пункту 38, згідно з яким не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, які розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та перебувають у власності та/або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершено антитерористичну операцію.
Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відображення в інтегрованих картках платника податків позивача показників про наявність у нього податкового боргу, зокрема, з земельного податку та з орендної плати за землю з юридичних осіб в сумі 318270,04 грн є протиправним, оскільки позивач був в силу закону звільнений у відповідні періоди від сплати податку на землю та оренди за земельні ділянки.
При цьому судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податкові зобов`язання із земельного податку у період після 05 травня 2014 року були самостійно задекларовані позивачем. З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неоскарження позивачем податкових повідомлень-рішень та неврахування у зв`язку із цим судами позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 18 червня 2018 року (справа №805/3284/17-а), від 24 січня 2019 року (справа №826/500/15), від 08 жовтня 2019 року (справа №520/3060/19), від 01 квітня 2021 року (справа №826/21868/15). 
Щодо належності обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Верховний Суд неодноразово (зокрема, але не виключно, у постановах від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 17 червня 2021 року (справа № 520/7599/19), від 25 березня 2021 року (справа №280/4506/18) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.
Колегія суддів у цій справі підстав для відступу від наведених висновків не вбачає. 
Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Усталеною є практика Верховного Суду, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має водночас як забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання, так і бути адекватним фактичним обставинам справи, а також узгоджуватися з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Враховуючи викладене та не заперечуючи права платника податків на відображення в особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, суд касаційної інстанції знаходить помилковим висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову саме у запропонованій позивачем редакції.
Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що ГУ ДПС не здійснило належного фіксування податкової заборгованості, що підпадає під дію мораторію на задоволення вимог кредиторів (як в частині обліку ПДВ, так й інших видів податків), відповідно до вимог пункту 2 глави 5 розділу VI Порядку №422, оскільки продовжувало відображати таку заборгованість як поточну та нараховувати на неї штрафні санкції та пеню; такі дії суб`єкта владних повноважень суди обґрунтовано визнали протиправними. 
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги шляхом виключення з інформаційної системи органів ДПС та інтегрованих карток платника податків інформації про наявність податкового боргу по спірним сумам податку взагалі, суди попередніх інстанцій не врахували особливості правового регулювання питання відображення розрахунків платника податків із бюджетом у разі порушення справи про банкрутство. Як уже зазначалось вище, із запровадженням мораторію на задоволення вимог кредиторів податковий орган має право на відображення до завершення ліквідаційної процедури в ІКП податкової заборгованості, що виникла до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Проте, таке відображення має здійснюватися лише згідно з вимогами пунктів 2, 3 глави 5 розділу VI Порядку №422 шляхом фіксування податкової заборгованості та з дотриманням правил її погашення (виключно після зазначення в платіжному дорученні про спрямування коштів на таке погашення). 
При цьому колегія суддів враховує, що у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування, яке б свідчило про неправильність здійснених судами розрахунків щодо сум податкового боргу, які підлягають виключенню з ІКП за кожним із податків. Доводи скаржника зводяться лише до загального твердження про недослідження судами долучених контролюючим органом документів, проте, такі твердження спростовані в ході касаційного розгляду справи. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виключенню з інформаційної системи органів ДПС та інтегрованих карток ДП «Луганський облавтодор» підлягали лише відомості про наявність у позивача податкового боргу, обґрунтованість включення якого взагалі не знайшла підтвердження, а саме: з ПДВ в загальному розмірі 3807165,72 грн (з яких 1710791,72 грн - пеня, виникнення якої зумовлено неправильним застосуванням податковим органом приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України; 2096374 грн - податкове зобов`язання за податковими деклараціями за травень-вересень 2014 року, факт подання яких не підтверджено первинними документами), земельного податку в розмірі 318270,04 грн (звільнення позивача від сплати відповідно до вимог Закону № 1669-VII), екологічного податку за розміщення відходів (Новоайдарський район) у розмірі 2,60 грн (сплачений позивачем, що відповідач не заперечував в ході розгляду справи), податку на прибуток в розмірі 45739,47 грн (пеня, нарахування якої є протиправним після 05 травня 2014 року).
В іншій частині ГУ ДПС слід відобразити спірну податкову заборгованість (ПДВ в розмірі 5500358,26 грн, земельний податок в загальному розмірі 89175,18 грн, екологічний податок за викиди - 451,49 грн, екологічний податок за розміщення відходів - 2509,79 грн, рентної плати - 256,26 грн, податок на прибуток - 75,80 грн) в інформаційній системі органів ДПС та інтегрованих картках ДП «Луганський облавтодор» відповідно до вимог Порядку №422 шляхом її фіксування. 
Враховуючи викладене та з огляду на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме приписів Порядку №422, керуючись приписами частини першої статті 2, частини другої статті 9 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС вчинити певні дії та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із викладених вище мотивів. В частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій судові рішення слід залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №360/2838/20 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, внести зміни до інтегрованих карток платника податків Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» шляхом виключення відомостей про наявність податкового боргу з:
- податку на додану вартість, код бюджетної класифікації 14010100, в розмірі               3807165,72 грн;
- земельного податку з юридичних осіб, код бюджетної класифікації 18010500, в загальному розмірі 318270,07 грн, з яких 183714,29 грн - м. Лисичанськ Луганської області, 31102,63 грн - Перевальський район Луганської області, 2172,11 грн - Станично-Луганський район Луганської області, 101281,04 грн - Ленінський район м. Луганська; 
- екологічного податку, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини (Луганська область, Новоайдарський р-он, код бюджетної класифікації 19010300), в розмірі 2,60 грн;
- податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (Луганська область, Попаснянський район, код бюджетної класифікації 11020100) в розмірі 45739,17 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, відобразити шляхом фіксування відповідно до вимог Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, в інтегрованих картках платника податків Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відомості про наявність податкового боргу з:
- податку на додану вартість, код бюджетної класифікації 14010100, в розмірі              5500358,26 грн;
- земельного податку з юридичних осіб, код бюджетної класифікації 18010500, в загальному розмірі 89175,18 грн, з яких 30709,37 грн - м. Лисичанськ Луганської області, 12224,04 грн - Перевальський район Луганської області, 880,51 грн - Станично-Луганський район Луганської області, 45631,26 грн - Ленінський район м. Луганська;
- екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (за винятком викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю), код бюджетної класифікації 19010100, в загальному розмірі 451,49 грн, з яких 46,82 грн - м. Довжанськ Луганської області, 59,86 грн - Лутугинський район Луганської області, 344,81 грн - Ленінський район м. Луганська;
- екологічного податку, який справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини, код бюджетної класифікації 19010300, в розмірі 2509,79 грн, з яких 59,31 грн -            м. Довжанськ Луганської області, 12,91 грн - Сорокинський район Луганської області, 2312,81 грн - Лутугинський район Луганської області, 124,76 грн - Слов`яносербський район Луганської області;
- рентної плати за спеціальне використання води (Ленінський район м. Луганська, код бюджетної класифікації 13020100) в розмірі 256,26 грн;
- податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (Луганська область, Попаснянський район, код бюджетної класифікації 11020100) в розмірі 75,80 грн.
В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №360/2838/20 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Судді	М.М. Гімон І.В. Дашутін   О.О. Шишов