УХВАЛА

30 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 274/314/21
адміністративне провадження № К/990/11149/22  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №274/314/21 за позовом ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати, 
ВСТАНОВИВ:
10 травня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

В січні 2021 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, яка полягала у незбереженні та невиплаті ОСОБА_1 щомісячної середньої заробітної плати на період працевлаштування;

- стягнути з Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі середньої заробітної плати у сумі 45865 грн 09 коп, яку вона отримувала на виборній посаді сільського голови у Райгородоцькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області, щомісяця з 20 листопада 2020 року на період працевлаштування, але протягом не більше шести місяців.

Рішенням Жимирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної середньої заробітної плати на період працевлаштування;

-зобов`язано Райгородоцьку сільську раду Бердичівського району Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату у відповідності до частини 2 статті 33 Закону України від 11 липня 2002 року №93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" з 20 листопада 2020 року та на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати - скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник  зазначає, що касаційну скаргу подано з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, скаржник наводить ряд постанов Верховного Суду щодо застосування норми права, викладених у справах №345/3102/16-а, №507/1299/16-а,  вказуючи, що наведені у них висновки не були застосовані судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи щодо питання застосування частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». 

Згідно з приписами частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі.

Тобто, законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). В той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

Натомість, у справі, що розглядається судом апеляційної інстанції було встановлено, що  на момент звільнення позивача з посади голови сільської ради були вакантні рівноцінні посади до посади спеціаліста-землевпорядника 2-ї категорії, на які вона могла б в якості поновлення на посаді бути працевлаштована, а саме-інспектор Відділу земельних відносин, архітектури, містобудування та благоустрою та адміністратор ЦНАП. Станом на 17.01.2022 в апараті Райгородської сільської ради наявна вакансія головного спеціаліста-архітектора відділу земельних відносин, архітектури, містобудування та благоустрою, що є рівноцінною спеціалісту 2-ї категорії землевпорядника. 

При цьому, у справі № 507/1299/16-а суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач до обрання на виборну посаду не перебувала у трудових відносинах із підприємством (установою, організацією).

Разом з тим, у справі №345/3102/16-а позовні вимоги щодо стягнення компенсації у розмірі середньої заробітної плати були задоволені, оскільки довідкою від 02 лютого 2015 року за № 6/01 - 16 Комунальне підприємство «Земельно - кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради» повідомило позивача про відсутність можливості такого працевлаштування та про відсутність рівноцінної посади.
Отже, скаржник обмежився цитуванням пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказанням переліку справ, які були розглянуті Верховним Судом у подібних правовідносинах. Між тим, формальне зазначення вказаної підстави касаційного оскарження, суд відхиляє, оскільки самого лише зазначення постанов Верховного Суду недостатньо, скаржник повинен зазначити щодо застосування якої норми права в ній викладено висновок, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Суд вказує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин i впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їx сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Таким чином, правовідносини у справах №345/3102/16-а, №507/1299/16-а та у справі, що розглядається не є подібними.

Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №274/314/21 за позовом ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	Н.А. Данилевич