УХВАЛА
про відмову в ухваленні додаткового рішення
11 травня 2022 року 
м. Київ
справа №260/423/19
провадження № К/9901/33260/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії про ухвалення додаткового рішення в справі №260/423/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , у якому просив:
- визнати протиправними дії Виноградівської філії Закарпатського обласного центру зайнятості щодо відмови у виплаті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованого громадянина ОСОБА_3 , з дня його працевлаштування - 01.02.2019 року та зобов`язати Виноградівську філію Закарпатського обласного центру зайнятості прийняти рішення про виплату, нарахувати та виплатити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованого громадянина ОСОБА_2 з дня його працевлаштування - 01.02.2019 року;
- розподілити судові витрати по справі.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.08.2019, яке було залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, позовну заяву задоволено, внаслідок чого:
- визнано протиправними дії Виноградівської філії Закарпатського обласного центру зайнятості щодо відмови у виплаті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованого громадянина ОСОБА_3 , з дня його працевлаштування - 01.02.2019 року та зобов`язано Виноградівську філію Закарпатського обласного центру зайнятості прийняти рішення про виплату, нарахувати та виплатити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованого громадянина ОСОБА_2 з дня його працевлаштування - 01.02.2019 року.
Постановою Верховного Суду від 21.05.2020 касаційну скаргу Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії задоволено.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі №260/423/19- скасовано.
У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
21.09.2020 до Верховного Суду надійшла заява Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, а саме стягнути з Державного бюджету України в особі Державної Казначейської служби України - 3457,80 грн. судового збору на користь Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії.
Розглянувши подану заяву, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що подана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За правилами частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Розподіл судових витрат врегульовано статтею 139 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
Аналогічна правова позиція була висловлена в ухвалі Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 360/4447/18.
Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи відповідачем витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз не здійснювались, а сплачена сума судового збору відповідачу як суб`єкту владних повноважень компенсації не підлягає, підстави для ухвалення додаткового судового рішення та стягнення на користь відповідача з Державного бюджету України коштів, сплачених ним за подання апеляційної та касаційної скарг, - відсутні.
Керуючись приписами статей 139, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у задоволенні заяви Закарпатського обласного центру зайнятості в особі Виноградівської районної філії про ухвалення додаткового рішення у справі №260/423/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб