КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
справа №760/21040/21                                                                       головуючий у суді І інстанції: Горбенко Н.О.
провадження №22-ц/824/4427/2022                                                 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
31 травня 2022 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Олійника В.І., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Гайдаєнко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Леся Анатоліївна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що встановлення факту даного документу необхіднозаявнику для можливістю володіти, розпоряджатися та користуватися нерухомим майном. 14 червня 2021 року нею при зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. з питання видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, було виявлено в свідоцтві про право власності на житло виправлення: по батькові власника квартири ОСОБА_3 , прописано « ОСОБА_3 », виправлено на « ОСОБА_3 » із зазначенням «виправленому вірити». В результаті такого виправлення, заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у правовстановлюючому документі мається виправлення.
На підставі викладеного, заявник просить встановити факт того, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Святошинського районного суду від 03 грудня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Леся Анатоліївна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановлено факт належності свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 24 травня 1993 року Інститутом «Укрводпроект», зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації міста Києва 10 червня 1993 року та записаного у реєстрову книгу за №5868, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погодившись із рішенням суду Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву залишити без розгляду. Вказує, що право власності на квартиру  АДРЕСА_1 не було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 , тому остання не набула права на вказане нерухоме майно, і приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності правоустановлюючих документів. 
Звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, існує спір про прав та заяву необхідно залишити без розгляду.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що право власності на квартиру  АДРЕСА_1 помилково зареєстровано за померлою ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 , хоча у свідоцтві про право власності наявне виправлення з ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 , вона не може оформити свої спадкові права, а тому звернулась до суду про встановлення факту належності правоустановлюючого документа спадкодавця. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з досліджених матеріалів справи у сукупності надані докази підтверджують той факт, що правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_3 , а тому заява підлягає задоволенню.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
  Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище,   ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року по справі № 545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що «при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства».
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі №679/1689/16-ц (провадження №61-48884св18).
Встановлено, що у свідоцтві про право власності на квартиру №38 за адресою АДРЕСА_1 мається виправлення по батькові власника, а саме з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » із зазначенням виправленому вірити.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61504020 спадкодавцем зазначено ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Київська область Васильківський район, село Діброва, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , її дата народження, дата смерті та місце смерті відповідають та узгоджуються з зазначеним у вищезазначеному Витягу.
В копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , по батькові ОСОБА_3 зазначено « ОСОБА_3 ».
В копії заповіту зазначене ОСОБА_3 по батькові « ОСОБА_3 » та адреса її проживання співпадає з адресою, що зазначена в копії свідоцтва про право власності на квартиру.
З урахуванням викладеного, суд апеляцйної інтанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви, оскільки у зв`язку з допущеною у свідоцтві про право власності на квартиру №38 за адресою АДРЕСА_1 помилкою у по-батькові спадкодавця, заявник не може отримати свідоцтво про право на спадщину та не має можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, оскільки власник квартири померла. 
Доводи апеляційної скарги про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 не було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 , тому остання не набула права на вказане нерухоме майно, і приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А. відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за засповідом, з підстав відсутності правоустановлюючих документів, і відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з копії технічного паспорту за 1993 рік, на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається, що по батькові ОСОБА_3 зазначено « ОСОБА_3 », тому в матеріалах справи наявні докази щодо належності на праві власності спадкодавцю вищезазначеної квартири, а саме в документі - свідоцтві про право власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України існує спір про прав та заяву необхідно залишити без розгляду, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки встановлення факту, який просить заявниця, породжують юридичні наслідки, і не пов`язані з вирішенням спору про право, оскільки виправлення описки у по-батькові спадкодавця у свідоцтві про право на спадщину, не матиме наслідків для заінтересованої особи та наявності спору.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 293, 315 ЦПК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд, 
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «01» червня 2022 року.
                                             
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	В.І. Олійник    	
 	О.І. Сліпченко