Справа № 462/4013/20                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2882/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представника ОСОБА_4 – ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа: Львівське комунальне підприємство «Левандівка», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується під офіс для здійснення нотаріальної діяльності. Стверджує, що поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 , проживають відповідачі, квартира яких складається трьох житлових кімнат, кухні та відкритого балкону-тераси площею 7.2 кв.м., який є приналежністю квартири та знаходиться над належним їй офісом. Зазначає, що внаслідок недбалого ставлення відповідачів до належного їм майна, недбалого користування балконом-терасою, яке полягає в тому, що покриття підлоги такого не облаштовано належним чином, у зв`язку з чим вода, яка збирається на балконі-терасі, в результаті атмосферних опадів не відводиться через ринви чи інші конструкції для водовідведення, а стікає по стіні фасаду будинку, чим руйнується не тільки фасад належного їй офісу, а й внутрішнє приміщення, в якому відчувається сирість, а стеля і стіни офісу покрилися пліснявою та грибком. Вказує, що будинок відноситься до архітектурної спадщини і знаходиться в історичному ареалі міста, відтак таке руйнування призводить до знищення конструктивних архітектурних елементів, орнаментів, ліпнини. Крім того руйнування фасадної-несучої стіни будинку в подальшому може створити аварійну ситуацію для цілого будинку та спричинити небезпеку для життя та здоров`я людей. Вважає, що власність не тільки дає право володіння, користування та розпорядження майном, але й зобов`язує до його належного утримання, зокрема, власник зобов`язаний забезпечувати схоронність будинку, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати прибудинкову територію. Наголошує, що ОСОБА_1 постановою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 126 від 30 червня 2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил утримання будинків і споруд прибудинкової території. Звертає увагу, що внаслідок недбалого ставлення відповідачів до утримання належного їм майна, а саме, балкону-тераси, їй заподіяна майнова шкода, яка складається з вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для ліквідації наслідків пошкодження нежитлового приміщення в розмірі 67 495.00 грн. та вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для ліквідації наслідків пошкоджень фасадних елементів нежитлового приміщення в розмірі 58555,00 грн. Пошкодженням майна їй завдано ще й моральну шкоду, яка полягає в емоційному стресі, душевних переживаннях, негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження приміщення офісу та неможливості нормального користування ним, чим порушено її звичний розмірений спосіб життя, а занедбаний стан фасаду та внутрішніх приміщень офісу з грибком та цвіллю на стінах справляє негативне враження на її клієнтів та формує у них негативне уявлення про її морально-ділові якості, розмір якої вона оцінює в 100 000 грн.
З наведених підстав просить:
-стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в розмірі 126 050,00 грн., витрати, здійсненні на проведення експертного дослідження в розмірі 5495.00 грн., а всього 131 545.00 грн.;
-стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн..
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 67 495 гривень майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього – 72495 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 1497 грн. 35 коп. судових витрат з кожного.
В решті вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що у 2010 році попередній власник нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , який є чоловіком позивача, виявив бажання зробити ремонт балкону-тераси, мотивувавши його тим, що планував відкрити офіс нотаріуса у вищезазначеному нежитловому приміщенні, а тераса-балкон знаходиться над офісом. Зазначає, що за відсутності його сім`ї, ОСОБА_7 , проведена реконструкція балкону-тераси, а саме, піднято рівень балкону-тераси до 40 см., без водовідведення, що спричинило незручності, оскільки сходинка на балкон-терасу була надто високою та спричиняла незручності, а висота перил зменшилася. Вказує, що в 2019 році ОСОБА_7 подарував вищезазначене нежитлове приміщення своїй дружині, ОСОБА_4 . У грудні 2019 року ОСОБА_3 зателефонувала позивач та повідомила, що затікає стеля офісу, причина підтікання якої виявилася в балконі-терасі. Зазаначає, що в березні-квітні 2020 року не міг проводити ремонтних робіт у зв`язку з введенням карантинних заходів, а в травні та червні 2020 року проведення ремонту було неможливим через зливи та проливні дощі, а в кінці червня 202 року проведено ремонт балкону-тераси та приведено її до попереднього стану, включаючи водовідведення. Вважає, що рішення суду ухвалене на підставі актів ЛКП «Граніт» та ЛКП «Левандівка», однак такі, на його думку, не можуть братися до уваги, оскільки при їх складанні проводився огляд лише нежитлового приміщення і не оглядався балкон-тераса квартири АДРЕСА_2 . Наголошує, що не отримував жодних письмових заяв чи претензій від позивача щодо необхідності ремонту балкону-тераси та приведення його до належного стану. На думку апелянта, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір майнової шкоди, який їй спричинено, а долучений до матеріалів справи висновок експерта № 5514 від 10 грудня 2019 року таким бути не може, експерт не оглядав самого балкону-тераси та невірно вказав площу нежитлового приміщенні у графі одиниця виміру, не вказавши у висновку правильність розрахунків щодо локального кошторису на будівельні роботи. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника  ОСОБА_4  – ОСОБА_5  щодо задоволення апеляційної скарги,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного утримання відповідачами балкону-тераси сталося затоплення нежитлового приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , в наслідок чого їй завдано майнової шкоди в розмірі 67 495.00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів, однак вимога щодо стягнення з відповідачів 58555 грн. вартості відновлювального ремонту фасадних елементів нежитлового приміщення не підлягає до задоволення, оскільки питання щодо утримання будинку, його фасаду належить до компетенції балансоутримувача, яким є ЛКП «Левандівка», відтак позивач не в праві вимагати відшкодування завданих збитків у зв`язку з пошкодженням фасаду будинку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.
В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177349856 від 13 серпня 2019 року, що ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення, літ «А-5», загальною площею 15.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 27 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 211382158 від 04 червня 2020 року.
Довідкою від 18 серпня 2018 року, виданою ЛКП «Левандівка» підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 .
Актом від 14 червня 2019 року, складеним комісією ЛКП «Граніт» у складі головного інженера ЛКП «Граніт» Кирик Г.І., майстрів по експлуатації житлового фонду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , встановлено, що в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 виявлено сліди затоплення стін та стель, в окремих місцях спостерігається вздуття та відшарування штукатурки, стіни покриті грибком, а також спостерігається руйнування несучої стіни. Встановлено, що причиною затоплення нежитлового приміщення є пошкодження елементів балкону-тераси квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 16).
Актом від 15 травня 2020 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка» у складі начальника технічного відділу Кирик Г.І., майстрів по експлуатації ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , встановлено, що при обстеженні нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 виявлено сліди затоплення стелі та стіни приміщення площею 1.20 м2, спостерігаються сліди замокання з попередніх затоплень. Встановлено, що причиною затоплення нежитлового приміщення є несправність балкону-тераси квартири АДРЕСА_2 , пошкодження якого призводить до руйнування штукатурки зовнішніх стін в окремих місцях (т. 1 а.с. 17).
Актом від 01 червня 2020 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка» у складі начальника технічного відділу ЛКП «Левандівка» Кирик Г.І., майстрів по експлуатації житлового фонду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , встановлено, що 01 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок замокання відбулося падіння фасадної штукатурки стіни, внаслідок чого розбилася вивіска «НОТАРІУС» офісного приміщення ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 144).
11 червня 2020 року ЛКП «Левандівка» винесено попередження ОСОБА_3 та зобов`язано його до 22 червня 2020 року провести ремонт балкону-тераси індивідуального користування у зв`язку з постійним замоканням фасадної стіни.
З протоколу про адміністративне правопорушення № 16 від 16 червня 2020 року, складеного начальником технічного відділу ЛКП «Левандівка» Кирик Г.І., вбачається, що при обстеженні житлового будинку АДРЕСА_1 виявлено, що мешканцем квартири АДРЕСА_3 даного будинку ОСОБА_3 здійснюється неналежне утримання балкону-тераси, що призводить до руйнування фасадної частини будинку, що є порушенням ст. 150 КУпАП.
Постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради № 126 від 30 серпня 2020 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. 
Таким чином, вина ОСОБА_3 у неналежному утриманні балкону-тераси, що призводить до руйнування фасадної частини будинку встановлена постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради № 126 від 30 серпня 2020 року, яка ним не оскаржувалася, що свідчить про те, що відповідач погодився з такою. 
Як вбачається з листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16 жовтня 2020 року № 32-вих-81708 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягався.
Актом від 07 липня 2020 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка» у складі начальника технічного відділу ЛКП «Левандівка» Кирик Г.І., майстра по експлуатації житлового фонду ОСОБА_9 , в присутності мешканців квартири АДРЕСА_2 , встановлено, що власниками квартири проведено ремонт балкону, а саме: покладено нову плитку, відновлено примикання до стін та відведено дощові води. (т. 1 а.с. 75).
На замовлення ОСОБА_4 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено експертне будівельно-технічне дослідження на підставі договору на виконання експертного дослідження № 5514 від 15 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_4 та Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за проведення якого ОСОБА_4 сплатила 5495 грн., що підтверджується квитанцією № 0001004 від 23 жовтня 2019 року.
Висновком експерта № 5514 від 10 грудня 2019 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеним судовим експертом Іляш В.В., встановлено, що причиною виникнення пошкоджень у нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 являється пошкоджена покрівля на балконі-терасі, а саме відсутність належним чином облаштованої гідроізоляції та відсутність організованого водовідведення з балкону-тераси, який належить квартирі АДРЕСА_3 .
Крім того, висновком експерта встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для ліквідування наслідків пошкоджень нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження може становити 67 495.00 грн. в залежності від того, яким саме способом будуть проводитися відновлювальні ремонтно-будівельні роботи, а вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для ліквідування наслідків пошкоджень фасадних елементів нежитлового приміщення – може становити 58 555 грн. (т. 1 а.с. 20-28). 
Заперечуючи щодо розміру заподіяної шкоди, ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції висновки експерта № 80/21 від 19 січня 2022 року та №34/22 від 23 травня 2022 року за результатами проведення будівельно-технічних експертиз за заявою ОСОБА_3 .
З висновку експерта № 80/21 від 19 січня 2022 року вбачається, що причиною затоплення нежитлового приміщення № 8, розташованого на першому поверсі у житловому будинку АДРЕСА_1 являється потрапляння вологи (рідини) із зовнішньої сторони стіни приміщення, тобто з фасадної частини будинку у внутрішню її частину через несправність системи водовідведення атмосферних вод та аварійний стан фасадної частини будинку, де розташоване нежитлове приміщення № 8. Визначити розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок затоплення (проникнення вологи) на стіни нежитлового приміщення АДРЕСА_4 не надається можливим, а вартість відновлювального ремонту стін у приміщенні № 8 становить 8 890 грн.
З висновку експерта №34/22 від 23 травня 2022 року вбачається, що причиною намокання оздоблювальних покриттів у нежитловому приміщенні № 8, розташованому на першому поверсі у житловому будинку АДРЕСА_1 являється довготривале накопичення вологи у зовнішній несучій стіні з фасадної сторони нежитлового приміщення № 8, спричинене незадовільним технічним станом фасаду та переходу вологи із зовнішньої сторони частини фасаду у внутрішню частину, що призвело до погіршення технічного стану внутрішніх оздоблювальних покриттів на стінах (у внутрішньому просторі нежитлового приміщення) у вигляді окремих волосяних тріщин, розтріскування та потемніння шару фарби, тощо. Причинно-наслідкового зв`язку між намоканням конструктивних елементів (оздоблювальних покриттів) стіни нежитлового приміщення № 8 та наявною терасою квартири АДРЕСА_3 не встановлено. Визначити розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок намокання оздоблювальних покритті (проникнення вологи) на стінах нежитлового приміщення АДРЕСА_4 не надається можливим, а вартість відновлювального ремонту оздоблювальних покриттів стін у приміщенні № 8 становить 8 890 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зважаючи на те, що висновки експерта № 80/21 від 19 січня 2022 року та №34/22 від 23 травня 2022 року, складені після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, подані до суду апеляційної інстанції на стадії перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, а відповідачем не надано доказів неможливості звернутися до експерта для проведення експертизи та подання висновків експерта, складених на його замовлення, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів вважає, що такі не можуть прийматися до уваги судом апеляційної інстанції при перегляді в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, оскільки подані висновки не були об`єктом дослідження в суді першої інстанції.
На думку колегії суддів, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 102 ЦПК України, на замовлення висновку експерта за його заявою в строки, передбачені цивільним процесуальним законодавством для подання доказів, а також не звертався до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення причин затоплення приміщення та розміру відновлювального ремонту пошкодженого майна.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_4 внаслідок залиття належного їй нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , встановлено експертним шляхом, відтак підтверджено належними та допустимими доказами, в той час, як відповідачами, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів на його спростування.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що залиття належного ОСОБА_4 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 відбувалося внаслідок пошкодження елементів балкону-тераси квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , який зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, в належному стані, а при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 67 495 гривень майнової шкоди. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливістю нормального користування ним у своїй професійній діяльності, відшкодування якої в розмірі 5000 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи те, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 використовується  ОСОБА_4  в робочих цілях для здійснення нотаріальної діяльності, а пошкодження належного їй майна спричинило незручності в здійсненні професійної діяльності, необхідності термінового проведення ремонту, порушення звичного способу життя, яке завдало моральних переживань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу завдано моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував характер і тривалість переживань позивача, спричинених пошкодженням належного їй майна, вірно виходив із принципів розумності та справедливості та прийшов до обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях відповідачів вини в залитті належного позивачу нежитлового приміщення спростовуються матеріалами справи, а саме актами ЛКП «Граніт» від 14 червня 2019 року та ЛКП «Левандівка» від 15 травня 2020 року, 01 червня 2020 року та постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради № 126 від 30 серпня 2020 року, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за неналежне утримання балкону-тераси, яка ним не оскаржувалася. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 24.06.2022 року. 

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк