П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/3061/22	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії:    
доповідача - судді Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі за позовом Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державний реєстратор Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 ( далі – Позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України ( далі – Відповідач) з позовом, в якому просив 
- визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу Міністра юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць;
- зобов`язати Міністерство юстиції України відновити державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Міністерством юстиції України не встановлено дійсного стану майнових прав відносно земельної ділянки, внаслідок чого останній дійшов висновку про наявність обставин порушення прав неналежного заявника, яким не надано жодної інформації та жодним чином не підтверджено порушення прав останнього, що призвело до прийняття спірного наказу. При цьому, скарга Міністерства оборони України подана с порушенням строків, передбачених ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
15.02.2022 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць до набрання законної сили рішенням у даній справі.
В обґрунтування заяви зазначено, що дія оскаржуваного Наказу фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року – заяву задоволено. 
Зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць до набрання законної сили рішенням у даній справі.
В апеляційній скарзі, Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду від 16 лютого 2022 року – скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказав, що навіть в разі задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції, таке рішення не потребує особливого виконання, а відповідно і в застосуванні заходів щодо забезпечення такого позову не має необхідності. Крім того, апелянт зазначив, що обов`язковою умовою для забезпечення адміністративного позову, є «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», яке може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Суд, агрументуючи доцільність застосування заходів забезпечення позову, фактично розглянув спір по суті.
Позивач не скористався своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу. 
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга підлягає  задоволенню  з таких мотивів. 
Відповідно  до  частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся  до  суду,  до  вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини  до  їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Відповідно  до  статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як  до  пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися  до  суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення,  дії  чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася  до  суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За умовами статті 151 КАС України  позов  може бути  забезпечено: зупиненням дії  індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні  дії;  забороною іншим особам вчиняти  дії,  що стосуються предмета спору;  зупиненням  стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається  до  суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні  дії.
Адекватність заходу  до  забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні  дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що до перевірки судом законності наказу Міністерства юстиції України, який має намір оскаржити заявник, його виконання може ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав. 
Колегія суддів вважає доцільним звернути увагу на те, що вжиті рішенням відповідача заходи  блокування доступу до Державного реєстру  прав за своєю природою є тимчасовим заходом, який після закінчення строку, на який їх було вжито, вичерпує свою дію і автоматично розблоковує діяльність позивача. Тому висновки суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення і захист прав позивача не можна визнати обґрунтованими.
Крім того, заходи з тимчасового  блокування доступу до реєстру  були вжиті відповідачем в порядку контролю у сфері державної реєстрації прав відповідно  до  статті 37-1 Закону України «Про  державну  реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який має на меті захист прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб і вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не може ставити під загрозу захист прав та інтересів інших осіб.
Безумовно, рішення чи  дії  суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно  до  статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового  висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених  статтею 151 КАС України.
Викладене свідчить про непропорційність та неправомірність застосованих судом заходів забезпечення позову. 
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Керуючись ст.  308,  315,  317,  322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України – задовольнити. 
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі за позовом Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,-скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенка Анатолія Анатолійовича про забезпечення позову – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 21.07.2022р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.