КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/21995/2019                                                                              Головуючий у І інстанції - Лужецька О.Р.
апеляційне провадження №22-ц/824/1856/2022                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
02 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, - 
 
встановив:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті батьків відкрилася спадщина, зокрема квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на підставі свідоцтв про право на спадщину від 12 грудня 2017 року та свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2018 року по 1/2 частині кожному; квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на підставі свідоцтв про право на спадщину від 12 грудня 2017 року та свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2018 року по ј кожному та по ј частині на підставі свідоцтва про право власності. 
Окрім того, позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтв про право на спадщину належить земельна ділянка площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, що розташована в АДРЕСА_3 . 
ОСОБА_2 зазначає, що вони з братом не можуть користуватися спільним майном, оскільки між ними постійно виникають сварки, непорозуміння, погрози з боку ОСОБА_1 . 
Останній забрав всі правовстановлюючі документи на спільне майно, в тому числі і паспорт, приходилося викликати поліцію. 
Посилаючись на те, що спільної домовленості про добровільний поділ між ними не досягнуто, для захисту своїх прав звернувся до суду.
Просив суд, виділити у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 635074 гривень та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, реєстраційний номер 1435140680000, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , вартістю 179866 гривень.
Виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 загальною вартістю 1163436 гривень.
Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, реєстраційний номер 1435140680000, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .
Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, позов задоволено у повному обсязі.
Виділено у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 635074 гривень та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, реєстраційний номер 1435140680000, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , вартістю 179866 гривень.
Виділено у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 загальною вартістю 1163436 гривень.
Припинено право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, реєстраційний номер 1435140680000, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .
Припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що мотивуючи визначення за відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 і позбавлення його права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ земельної ділянки площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118 суд першої інстанції посилався на положення ст. 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
В свою чергу, положення вищевказаної норми закону регламентують поділ окремо визначеного спільного майна в натурі між співвласниками, але предмет позову по справі №753/21995/19 стосується трьох окремо визначених об`єктів нерухомості, кожен з яких перебуває у спільній частковій власності сторін.
Тобто закон не передбачає поділ між співвласниками окремо визначених об`єктів майна, а говорить лише про поділ в натурі між власниками одного окремо визначеного об`єкту майна (або майнового комплексу, яким дві окремі квартири і земельна ділянка являтися не можуть).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 №7, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Оскільки мова йде про виділ відокремлених частин майна, слід керуватися тими ж вимогами, що й у виділі в натурі частки із спільної часткової власності одним із співвласників. 
Що стосується будинку (квартири), то це можливо, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати будинок (квартиру) в ізольовані квартири.
Суд першої інстанції не звернув увагу на невірно обраний Позивачем спосіб захисту та залишив поза увагою аргументи відповідача, при цьому застосувавши норму матеріального права, яка застосуванню в даному спорі не підлягає.
Позивач не звертався до суду з позовом про припинення права власності відповідача на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118 та не надав доказів того, що його частка у відповідному праві власності є незначною, що спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Окрім того, позивачем не було здійснено попереднього внесення вартості вищевказаних часток на депозитний рахунок суду.
Таким чином, суд першої інстанції протиправно визнав за позивачем у порядку поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності, право власності на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118.
Також, суд першої інстанції протиправно позбавив відповідача частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118.
Просив, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що встановивши, що сторони по справі є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів (квартир і земельної ділянки), і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про можливість такого поділу спадкового майна в натурі.
На час розгляду справи спадкоємці як співвласники спадкового майна, що є у спільній частковій власності, не виділили (поділили) у натурі свою частку ані в добровільному, ані в судовому порядку.
Таким чином, сторонам по справі, як частковим співвласникам належить не конкретна частина кожного зі спірних об`єктів спадкового майна, а ідеальні частки прав власності на кожен об`єкт в цілому, тому безпідставним є посилання судів на те, що позивач просить виділити в натурі ту частину об`єктів, які не є його частками, оскільки саме виділ спадкоємцю його частки в натурі і є предметом цього спору.
Звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач порушує питання про поділ спільного майна в натурі, а не про примусове припинення права ОСОБА_1 на частку в спільному спадковому майні.
Закон не заперечує поділу майна в натурі між співвласниками та не обмежує їх можливістю лише отримання компенсації вартості частки.
Окрім іншого, позивач неодноразово пропонував відповідачу різні варіанти мирової угоди та погоджувався на будь-який варіант поділу майна, відмовився від отримання компенсації як різниці у вартості виділеного йому у власність майна.
Проте відповідач по справі постійно змінював свою думку і при цьому поводив себе агресивно.
Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у спадок в рівних частинах по 1/2 частині кожному квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,00606 га - кадастровий номер 8000000000:90:503:0118, що розташована в АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 2017 року та копією свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2018 року та квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 2017 року та свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2018 року по ј кожному та по ј частині на підставі свідоцтва про право власності.
Відповідно до інформаційно-консультативного висновку №01/270619, виготовленого ТОВ «Естімакс» станом на 27 червня 2019 року ймовірна вартість Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 606,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 становить 89933 грн.
Відповідно до інформаційно-консультативного висновку №02/270619, виготовленого ТОВ «Естімакс» станом на 27 червня 2019 року ймовірна вартість ј частки трикімнатної квартири загальною площею 71,85 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 становить 290859 грн.
Відповідно до інформаційно-консультативного висновку №03/270619, виготовленого ТОВ «Естімакс» станом на 27 червня 2019 року ймовірна вартість Ѕ частки двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 становить 317537 грн. 
Судом також встановлено, що фактично ОСОБА_2 користується квартирою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спільне користування спадковим майном неможливе, як на квартиру АДРЕСА_1 , так і квартиру АДРЕСА_2 в натурі розділити відповідно до часток співвласників технічно неможливо, а також враховуючи інтереси кожного з спадкоємців, та враховуючи відмову позивача від різниці у вартості спірного майна суд вважав за можливе поділити спадкове майно за варіантом, запропонованим у позові позивачем.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Частиною 2 ст.1279 ЦК України передбачено, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.
Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.
Положеннями ст.367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.   
Встановлено, що вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 635074 грн.; квартири АДРЕСА_2 становить 1163436 грн.; земельної ділянки АДРЕСА_7 - 179866 грн., а половини спірного майна - 989188 гривень, грошова компенсація різниці у вартості виділеного спадкового майна становить 174248 гривень, суму якої позивач просив не стягувати з відповідача по справі.
Разом з тим, відповідач не спростував зазначену у звітах вартість майна, та не просив як на стадії розгляду справи в суді першої інстанції так і при перегляді справи в суді апеляційної інстанції призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, за варіантом, запропонованим позивачем, тоді як відповідач не запропонував альтернативного порядку поділу майна.
Викладені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції.
З урахуванням вищезазначеного, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 04 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   Т.О. Писана

С.О. Журба