ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/504/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/1691/21 Категорія: 301030300 	Колісник Л. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - Канівська міська рада Черкаської області; 
особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 адвокат Хорошун Оксана Володимирівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 16 березня 2011 року йому рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради № 82 надано дозвіл на реконструкцію та перепланування всередині своєї квартири, будівництво добудови розміром 2,70 м х 3,10 м до своєї квартири по АДРЕСА_1 , згідно розробленого проекту. Термін закінчення будівництва - 30 березня 2012 року.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 315 від 21 вересня 2011 року частково змінено п.1.1 рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 82 та викладено його в новій редакції: надано дозвіл на реконструкцію та перепланування всередині своєї квартири, будівництво добудови розміром 2,70 м х 6,20 м до своєї квартири по АДРЕСА_1 , згідно розробленого проекту.
25 вересня 2011 року погоджено план квартири з переплануванням, реконструкцією та добудовою.
25 червня 2012 року КП «ЧООБТІ» виготовлено технічний паспорт на указану вище квартиру, в якому зазначено всі перепланування, реконструкцію та добудову, внесено запис, що приміщення № 1, площею 14,8 кв. м. не введено в експлуатацію.
Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження прибудови до квартири НОМЕР_1 , виконаного та затвердженого 12 серпня 2021 року директором КПВАПП «Облархбюро» Черкаської області, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.
Однак, при зверненні до реєстратора Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу було надано усну відмову в державній реєстрації права власності, у зв`язку з тим, що відсутні первинні документи, що посвідчують право власності на добудову до квартири.
На підставі викладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно - добудову до квартири АДРЕСА_3 розміром 2,70 м х 6,20 м.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позивачем не надано доказів щодо безпечної експлуатації прибудови, а також щодо неможливості зареєструвати право власності на цю прибудову у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Хорошун О.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.
У апеляційній скарзі крім обставин, викладених в позовній заяві, вказує про помилковість висновків місцевого суду щодо того, що нерухоме майно, на яке просить позивач визнати право власності, є самовільно збудованим.
Вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції неналежним чином оцінив усі наявні в матеріалах справи докази та обставини, а тому виніс необґрунтоване та незаконне рішення.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 270521755 від 13 серпня 2021 року (а.с. 28).
Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради № 82 від 16 березня 2011 року ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію та перепланування в середині своєї квартири, будівництво добудови розміром 2,70 м х 3,10 м до своєї квартири по АДРЕСА_1 , згідно розробленого проекту. Термін закінчення будівництва - 30 березня 2012 року (а.с.21).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 315 від 21 вересня 2011 року частково змінено п.1.1 рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 82 та викладено його в такій редакції: надано дозвіл на реконструкцію та перепланування в середині своєї квартири, будівництво добудови розміром 2,70 м х 6,20 м до своєї квартири по АДРЕСА_1 , згідно розробленого проекту (а.с. 22).
25 вересня 2011 року погоджено план квартири з переплануванням, реконструкцією та добудовою (а.с. 23-26).
КП «ЧООБТІ» виготовлено технічний паспорт на квартиру НОМЕР_1 , в якому зазначено всі перепланування, реконструкцію та добудову, внесено запис, що приміщення № 1, площею 14,8 кв. м. не введене в експлуатацію. Паспорт складено станом на 25 червня 2012 року (а.с. 6-8).
Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження прибудови до квартири НОМЕР_1 , затвердженого 12 серпня 2021 року директором КПВАПП «Облархбюро» Черкаської області, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 9-14).
Колегія суддів не бере до уваги твердження в апеляційній скарзі щодо того, що спірна добудова до квартири не є самочинним будівництвом, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано положення статті 376 ЦК України.
За змістом статті 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил (недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил; зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність та безпечність).
Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що добудова до квартири, щодо якої позивач просить визнати право власності, є самочинно збудованою, оскільки здійснена позивачем на земельній ділянці, що не була йому відведена чи виділена під вже збудоване нерухоме майно.
При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.
У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 359/6204/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 127/18746/15-ц та від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані щодо звернення позивача до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованої добудови до квартири, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.
Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом вказаної статті позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справ № 910/8880/18.
Позивач, звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, вказує про усну відмову реєстратора Центру надання адміністративних послуг в державній реєстрації права власності на добудову до вищезазначеної квартири.
Однак, жодних доказів на підтвердження порушення свого права позивачем до суду надано не було.
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено порушення чи оспорювання його права власності, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - добудову до квартири АДРЕСА_3 розміром 2,70 м х 6,20 м.
Крім того, відповідач у справі не заперечував проти задоволення позовних вимог, що вказує на відсутність оспорювання права власності позивача.
Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 передчасно звернувся до суду за захистом свого права на власність, оскільки воно ніким не порушується та не оспорюється, а докази зворотнього у позивача відсутні.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни  залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1  до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України. 

Судді