ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року 

м. Київ

справа № 480/644/20
адміністративне провадження № К/9901/29195/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року (колегія у складі суддів Макаренко Я.М., Калиновського В.А., Кононенко З.О.)
у справі № 480/644/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Муссон»
до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          30.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» (далі - ТОВ «А-Муссон»; позивач) звернулося до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент соцзахисту; відповідач).
2.          З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Департамент соцзахисту відшкодувати витрати, пов`язані з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами у розмірі 704 445,34 грн, у тому числі: заборгованість по відшкодуванню з місцевого бюджету у розмірі 27 074,47 грн; заборгованість по відшкодуванню з державного бюджету 677 372,87 грн.
3.          Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 11.06.2020 відмовив у задоволенні позову.
4.          ТОВ «А-Муссон» оскаржило зазначене судове рішення в апеляційному порядку.
5.          Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 07.04.2021 скасував рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020; ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову:
- визнав протиправною бездіяльність Департаменту соцзахисту щодо відшкодування ТОВ «А-Муссон» витрат, пов`язаних з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами;
- зобов`язав Департамент соцзахисту вчинити дії щодо відшкодування ТОВ «А-Муссон» витрат, пов`язаних з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами;
- відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.
6.          06.08.2021 відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 та залишити в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020.
7.          Верховний Суд ухвалою від 19.08.2021 відкрив касаційне провадження. 
8.          10.09.2021 ТОВ «А-Муссон» подало відзив на касаційну скаргу.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9.          Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «А-Муссон» у період з 01.05.2015 до 30.04.2020 визначено одним із виконавців комунальних послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми, відповідно до п. 2 рішення Сумської міської ради від 18.03.2015 № 4128-МР «Про введення в дію рішення конкурсної комісії щодо визначення переможців конкурсу по визначенню суб`єктів господарювання - виконавців комунальних послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми (лоти № № 1 - 4)».
10.          23.07.2019 Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв рішення № 397 «Про тарифи на послугу з поводження з побутовими відходами, що утворюються на території міста Суми, товариству з обмеженою відповідальністю «А-Муссон», яким, зокрема:
- визнав ТОВ «А-Муссон» виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами в м. Суми (лоти № № 1, 3, 4), 
- зобов`язав Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради здійснювати відшкодування TOB "А-Муссон" витрат, пов`язаних з наданням пільг та субсидій на сплату послуг з поводження з побутовими відходами.
11.          01.08.2019 та 23.08.2019 TOB "А-Муссон" зверталося до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із листами № 500, 538 щодо здійснення відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами.
12.          05.09.2019 Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради листом відмовив TOB "А-Муссон" у такому відшкодуванні, пославшись на те, що закон не визначає соціальні нормативи на послугу поводження з побутовими відходами та граничний розмір пільги за таку послугу. 
13.          02.10.2019 цей же Департамент у листах № 12.01-27/7809/08 та № 12.01-27/7814/08 відмовив у прийнятті розрахунків TOB "А-Муссон" щодо відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг за надання послуг з поводження з побутовими відходами за серпень-вересень 2019 року. 
14.          За розрахунком TOB "А-Муссон" за період з 25.07.2019 до 30.09.2019 розмір невідшкодованої суми пільг на оплату послуг з поводження з побутовими відходами становить 704 445,34 грн.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

15.          TOB "А-Муссон" обґрунтовувало позовні вимоги тим, що цей спір виник у сфері публічно-правових відносин, які встановлені рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.07.2019 № 397. Відповідач відмовляється у добровільному порядку вчинити дії щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг побутовими відходами, згідно з актів звірки розрахунків станом на 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 01.12.2019, 01.01.2020.
16.          Відповідач заперечував проти позову. Зазначав, що Департамент соцзахисту не має підстав нараховувати позивачу пільги та субсидії на вказані послуги, оскільки законодавець не визначив межі здійснення таких нарахувань. Заявлені TOB "А-Муссон" вимоги щодо відшкодування наданих послуг з державного та місцевого бюджету необґрунтовано завищені.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17.          Суд першої інстанції мотивував рішення про відмову у задоволенні позову тим, що Департамент соцзахисту безпідставно припинив у період з 25.07.2019 до 30.09.2019 перерахунок ТОВ «А-Муссон» компенсації вартості послуг, наданих пільговим категоріям населення. Таке право виконавця комунальних послуг передбачено п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII). Проте, на день розгляду Департамент справи не є головним розпорядником коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Належним способом захисту прав позивача є стягнення збитків, пов`язаних із наданням послуг. 
18.          Суд апеляційної інстанції ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову. Цей суд виходив з того, що Департамент соцзахисту залишається розпорядником коштів щодо здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлені державні соціальні стандарти у сфері житлово-комунального обслуговування; те, що чинна до 01.10.2019 редакція зазначеної Постанови не містила назви послуги «поводження з побутовими відходами» не позбавляє надавача такої послуги права на отримання компенсації вартості пільг за таку послугу. 
Відмовляючи у стягненні коштів, суд апеляційної інстанції зазначив, що Департамент соцзахисту не перевіряв та не погоджував акти звірки розрахунків за надані послуги. 

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19.          Департамент соцзахисту у касаційній скарзі покликається на те, що на час виникнення спірних відносин законодавство не визначало соціальних нормативів для надання пільг окремим категоріям громадян на послуги з поводження з побутовими відходами, з яким має бути визначено граничні межі відшкодування позивачу витрат. У відповідача відсутній обов`язок здійснювати відповідне відшкодування безпосередньо позивачу витрат за надання пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами.
20.          ТОВ «А-Муссон» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що Департамент соцзахисту допустив протиправну бездіяльність, не погоджуючи акти звірки розрахунків за надані населенню послуги. Законом визначено обов`язок відповідача компенсувати виконавцю послуг витрати пов`язані з наданням пільг на сплату послуг з поводження із побутовими відходами.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.
22.          Спір у цій справі виник із зобов`язання виконавця комунальних послуг надавати пільги на сплату послуг з поводження з побутовими відходами та зустрічного зобов`язання розпорядника коштів місцевого та державних бюджетів відшкодовувати виконавцю комунальних послуг понесені у зв`язку з цим витрати.
23.          Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
24.          За змістом п. 1, 2 та 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
25.          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
26.          Слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію щодо правил розмежування адміністративної та господарської юрисдикції у спорах щодо відшкодування компенсаційних виплат за надання послуг, які виникають безпосередньо із законів України.
27.          У постанові від 03.03.2020 у справі № 904/94/19 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що: «<…> у відносинах щодо розрахунку із залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах. Отже, правовідносини у цій справі не є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.».
28.          Наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду є застосовною і до правовідносин у цій справі, оскільки позовні вимог ТОВ «А-Муссон» стосується відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із наданням комунальних послуг відповідно до Закону № 2189-VIII.
29.          У таких правовідносинах Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як боржник у зобов`язальних господарських правовідносинах.
30.          Тому, з урахуванням положень ст. 19 КАС України та ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, цей спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
31.          Суди попередніх інстанцій цього не врахували та дійшли до помилкового висновку про належність цього спору до юрисдикції адміністративних судів.
32.          У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20.07.2006 зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.
33.          Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
34.          За змістом п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
35.          Оскільки допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального закону є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі (ч. 2 ст. 354 КАС України), то інші доводи скаржника не можуть бути перевірені судом касаційної інстанції, оскільки стосуються суті заявлених позовних вимог.
36.          За викладених обставин, касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції - скасувати, а провадження в адміністративній справі - закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
37.          З огляду на ч. 1 ст. 239 КАС України, позивачу слід роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі неподання такої заяви, справу буде повернено до суду першої інстанції.
38.          Зважаючи на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, Суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити частково.
2.          Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити.
3.          Роз`яснити позивачу, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.
4.          Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб