ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року 
м. Київ

Справа № 910/17717/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  
Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.,
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.,

за участю представників:
ТзОВ "Ґудвеллі Україна": Худзія Д. М. (в режимі відеоконференції),
ДПС України: Грищенко О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021
у складі колегії суддів: Пашкіної С. А. - головуючої, Шапрана В. В.,                  Шаптали В. В.
та рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021
у складі судді Сташківа Р. Б.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна"
до Державної податкової служби України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України
про стягнення 6 293 326,45 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Вступ

1. Товариство як сільськогосподарський виробник наділений правом на отримання бюджетної дотації подало до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість.

2. Проте податковий орган не включив Товариство до Реєстру отримувачів бюджетної дотації та не розрахував суму дотації, яку міг отримати позивач.

3. Товариство вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності податкового органу, яка підтверджена рішенням суду, щодо невключення його до Реєстру бюджетної дотації, воно понесло збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки втратило можливість отримати дотацію за відповідний місяць року.

4. Суди першої та апеляційної інстанцій у задоволенні позову відмовили дійшовши висновку, що втрати від неодержання дотації не можуть вважатися невідворотними, а не отримана сума бюджетної дотації не є упущеною вигодою позивача.

5. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційну скаргу, має вирішити питання: 
- чи підлягають стягненню збитки у вигляді упущеної вигоди, підставою виникнення яких визначено підтверджену рішенням суду протиправну бездіяльність податкового органу щодо невключення сільськогосподарського товаровиробника до Реєстру отримувачів бюджетної дотації?

6. Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, виходячи з такого.

Короткий зміст і підстави наведених у позові вимог та заперечень відповідача

7. 10.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна"   (далі - ТзОВ "Ґудвеллі Україна", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України                            (далі - ДПС України, відповідач) про стягнення 6 293 326,45 грн збитків.

8. Позовні вимоги ТзОВ "Ґудвеллі Україна" мотивовані втратою позивачем внаслідок протиправної бездіяльності ДПС України, яка підтверджена рішенням суду щодо невключення його до Реєстру отримувачів бюджетної дотації можливості отримати бюджетну дотацію за жовтень 2017 року, розмір якої з урахуванням коефіцієнту пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1, складає 6 293 326,45 грн.

9. Відповідач щодо позову заперечує зазначаючи, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та завданою матеріальною шкодою у вигляді збитків, адже сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення такої шкоди. Водночас відповідач виконав рішення                       Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 та включив ТзОВ "Ґудвеллі Україна" у Реєстр отримувачів бюджетної дотацій за жовтень 2017 року й направив до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) і Міністерства аграрної політики та продовольства України реєстр із інформацією про ТзОВ "Ґудвеллі Україна" як отримувача бюджетної дотації. 

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 

10. ТзОВ "Даноша", яке згідно із протоколом загальних зборів учасників товариства № 129 від 15.03.2018, змінило назву на ТзОВ "Ґудвеллі Україна" з 19.05.2013 взяте на облік Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС. 

11. 24.03.2017 ТзОВ "Даноша" було включене до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, а датою набуття статусу отримувача бюджетної дотації є 01.02.2017 відповідно до заяви від 21.03.2017.

12. За період з 01.02.2017 до 01.09.2017 ТзОВ "Даноша" отримало                               65 997 226,18 грн бюджетної дотації.

13. 17.11.2017 ТзОВ "Даноша" подало податкову декларацію з податку на    додану вартість за жовтень 2017 року, відповідно до якої задекларувало                                 7 478 230,00 грн податку на додану вартість, питома вага сільськогосподарської продукції за операціями, визначеними частиною третьою статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" складає 79,76 %.

14. 28.11.2017 ТзОВ "Даноша" за платіжним дорученням № 25164 від 28.11.2017 перерахувало на казначейський рахунок платника ПДВ кошти в сумі                           9 000 000,00 грн.

15. 30.11.2017 ТзОВ "Даноша" подало уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2017 року, згідно з яким донарахувало податок на додану вартість в сумі 132 500,00 грн та штраф в сумі 3 % - 3 975,00 грн. 
16. 29.11.2017 до подання уточнюючого розрахунку було сплачено штраф у сумі                      3 975,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 25427.

17. За даними системи електронного адміністрування податку на додану вартість залишок коштів на ПДВ-рахунку ТзОВ "Даноша" станом на 01.12.2017 складав 9 370 083,08 грн.

18. Однак, ТзОВ "Даноша" не було включено до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, оскільки, як зазначило ДФС України, воно станом на 01.12.2017 мало податковий борг з податку на додану вартість у сумі                132 500,00 грн, за рахунок несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання з ПДВ згідно з уточнюючим розрахунком від 30.11.2017.

19. Позивач вважаючи протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення ТзОВ "Даноша" до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, 24.05.2018 звернувся з позовом до адміністративного суду.

20. Рішенням від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов ТзОВ "Ґудвеллі Україна" задовольнив повністю; визнав протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення ТзОВ "Даноша" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року та зобов`язав ДФС України включити ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

21. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 мотивовано тим, що ТзОВ "Даноша" згідно з вимогами податкового законодавства України вважалося таким, що не мало податкового боргу станом на 01.12.2017, а ДФС України мала змогу перевірити цю інформацію та направити до Державної казначейської служби України та Мінагрополітики Реєстр, в якому зазначити відповідну інформацію щодо позивача, однак зазначених дій не вчинила. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невключення                      ТзОВ "Даноша" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року є протиправною, чим порушено гарантоване статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" право позивача на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

22. За змістом листа відповідача від 01.10.2020 № 10848/5/99-00-04-01-0105 адресованого ДКС України, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а також Міністерству аграрної політики та продовольства України, суди попередніх інстанцій встановили, що ДПС України на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 направило на паперовому носії зазначеним адресатам Реєстр отримувачів бюджетної дотації (додаток до листа) по підприємствам за рішенням суду.

23. Згідно додатку до листа від 01.10.2020 № 10848/5/99-00-04-01-0105 для додаткового включення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року було зазначено позивача із сумою бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачу з урахуванням уточнень минулих податкових звітних періодів, у розмірі 3 116 237,70 грн. При цьому, як встановили суди попередніх інстанцій зі змісту додатку та пояснень відповідача, при визначенні цієї суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року відповідачем був взятий для розрахунку коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52.

24. Водночас позивачем у розрахунку упущеної вигоди взято коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1.

25. Крім того, суди попередніх інстанцій встановили відсутність в матеріалах справи доказів того, що коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників у спірний період 2017 року дорівнював 1, або був більше 1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

26. 30.06.2021 Господарський суд міста Києва прийняв рішення у справі                                           № 910/17717/20, яким у задоволенні позову ТзОВ "Ґудвеллі Україна" про стягнення 6 293 326,45 грн збитків відмовив повністю.

27. Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведенням позивачем в діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення необхідного для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки бюджетна дотація не є обов`язковим видом фінансування господарської діяльності, а втрати від її неодержання не можуть вважатися невідворотними з урахуванням чого неотримана сума бюджетної дотації не є у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України) упущеною вигодою позивача. До того ж позивач не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх розмір.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

28. Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі                              № 910/17717/20 залишив без змін, погодившись з висновками суду першої інстанції щодо недоведення позивачем усіх елементів складу правопорушення необхідних для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

29. 28.12.2021 ТзОВ "Ґудвеллі Україна" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/17717/20, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рух касаційної скарги 

30. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу суду від 10.01.2022.

31. Ухвалою від 21.01.2022 Верховний Суд задовольнив клопотання                     ТзОВ "Ґудвеллі Україна" та поновив йому пропущений строк на подання касаційної скарги; відкрив касаційне провадження у справі № 910/17717/20 за касаційною скаргою ТзОВ "Ґудвеллі Україна"; призначив розгляд скарги позивача у відкритому судовому засіданні на 17.02.2022; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 04.02.2022.

32. 17.02.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Банаська О. О. у період з 15.02.2022 до 25.02.2022.

33. Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

34. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
35. Відповідно до наказу Голови Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22 "Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" з 02.03.2022 встановлено особливий режим роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану та запроваджено організаційні заходи, згідно яких тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату Верховного Суду; встановлено, що судді Верховного Суду здійснюють свої повноваження дистанційно.

36. Наказом Голови Верховного Суду від 29.03.2022 № 33/0/8-22 "Про припинення здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно" припинено здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно.

37. 12.04.2022 Верховний Суд постановив ухвалу, якою призначив розгляд скарги  ТзОВ "Ґудвеллі Україна" на 26.05.2022; довів до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

38. У судове засідання 26.05.2022 з`явилися представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача, які надали пояснення у справі. 

39. Третя особа (ДКС України) своєї явки в судове засідання не забезпечила. Будь-яких заяв, клопотань від третьої особи щодо неможливості нею забезпечити участь в судовому засіданні та реалізувати свої процесуальні права станом на час розгляду скарги до суду касаційної інстанції не надходило.

40. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

41. Участь представників учасників справи в судовому засіданні, призначеному ухвалою від 12.04.2022 обов`язковою не визнавалась про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 3 резолютивної частини ухвали суду. До того ж у пункті 6 резолютивної частини ухвали учасників справи було повідомлено про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та про можливість подати процесуальні документи (заяви, клопотання, скарги, відзиви тощо).

42. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ДКС України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
(ТзОВ "Ґудвеллі Україна")

43. ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права зазначаючи, зокрема таке:
- суди неправильно застосували норми статей 22, 623 ЦК України, статей 224,                               225 ГК України; 
- суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що заявлені позивачем до стягнення збитки у вигляді упущеної вигоди не є абстрактними, а могли бути реально отриманими у разі належного виконання податковим органом своїх зобов`язань;
- суди дійшли помилкового висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяними збитками та не виплатою конкретної дотації;
- суди не перевірили чи була недбалість у діях позивача щодо неодержання очікуваних доходів;
- суди порушили норми частини десятої статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

44. Від учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх  інстанцій

45. Вирішуючи наведене в пункті 5 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи                                    статті 300 ГПК України, виходить з такого.

Щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, підставою виникнення яких визначено підтверджену рішенням суду протиправну бездіяльність податкового органу щодо не внесення особи до Реєстру отримувачів дотації

46. Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

47. За змістом частини другої статті 20 ГК України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

48. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

49. Згідно із частиною другою статті 224, частиною першою статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

50. За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

51. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

52. Частиною першою статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

53. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

54. Отже підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов          має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі             статті 1173 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та                          від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

55. Як уже зазначалося, позивач у поданому позові пов`язує заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди з протиправною бездіяльністю ДПС України, яка підтверджена рішенням суду щодо невключення його до Реєстру бюджетної дотації, в результаті чого ТзОВ "Ґудвеллі Україна" втратило можливість отримати бюджетну дотацію за жовтень 2017 року.

56. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. 

57. Відповідно до частини першої статті 144 ГК України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

58. Грошовим виразом майнової шкоди є збитки.

59. За змістом пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, частини другої статті 224 ГК України, частини першої статті 225 ГК України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

60. Відповідно до пункту 161.1 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник, основною діяльністю якого є постачання сільськогосподарських товарів, вироблених ним на власних або орендованих основних засобах, причому питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених ним протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (далі - сільськогосподарський товаровиробник), який здійснює види діяльності, визначені пунктом 161.3 цієї статті, має право на бюджетну дотацію для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції (далі - бюджетна дотація) після його внесення контролюючим органом до Реєстру отримувачів бюджетної дотації.

61. За пунктом 161.2 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник для внесення до Реєстру отримувачів бюджетної дотації подає до контролюючого органу за місцем свого обліку як платника податку на додану вартість заяву за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику. Заява про внесення до Реєстру отримувачів бюджетної дотації подається безпосередньо керівником або представником сільськогосподарського товаровиробника з обов`язковим документальним підтвердженням особи та її повноважень. У заяві зазначаються підстави для внесення сільськогосподарського товаровиробника до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, передбачені пунктом 161.1 цієї статті, та перелік видів діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника, здійснення яких дає право на отримання бюджетної дотації.

62. Пунктами 161.4, 161.6 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок ведення та форма Реєстру отримувачів бюджетної дотації, а також порядок надання відповідної інформації центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бюджетною програмою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику, на підставі даних Реєстру отримувачів бюджетної дотації та інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в автоматичному режимі здійснюють розподіл такої дотації між отримувачами.

63. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2017 року № 83 затверджено Порядок розподілу бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році (далі - Порядок № 83 від 08.02.2017).

64. Відповідно до пункту 5 Порядку № 83 від 08.02.2017 бюджетна дотація виплачується товаровиробникам щомісяця з урахуванням вартості реалізованої продукції та вимог пункту 4 цього Порядку пропорційно частці сплаченої до бюджету суми податку на додану вартість за визначеними видами діяльності в загальній сумі сплати податку на додану вартість за умови, що такі товаровиробники не мають податкового боргу з податку на додану вартість на наступний день після граничного строку сплати такого податку за звітний період, за який надається бюджетна дотація.

65. За пунктом 13 Порядку № 83 від 08.02.2017 ДФС надсилає до Казначейства та Мінагрополітики Реєстр, в якому зазначається інформація про отримувача бюджетної дотації, його податковий номер або номер та серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, сума бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачу, реквізити рахунка такого отримувача, з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" і "Про електронний цифровий підпис".

66. Системний аналіз наведених положень Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", Порядку № 83 від 08.02.2017 свідчить, що у податкового органу, який наразі є відповідачем у справі, наявний обов`язок з ведення та формування Реєстру отримувачів бюджетної дотації на підставі інформації щодо сплати товаровиробником до бюджету суми податку на додану вартість за визначеним видом діяльності і саме від його дій залежить включення до Реєстру потенційних одержувачів дотації.

67. За приписами частини першої статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
68. Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (стаття 174 ГК України).

69. Збитки, завдані підприємцю внаслідок порушення громадянами чи юридичними особами, органами державної влади чи органами місцевого самоврядування його майнових прав, відшкодовуються підприємцю відповідно до цього Кодексу та інших законів (частина четверта статті 47 ГК України).

70. За частиною третьою статті 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

71. Згідно із пунктом 21.3. статті 21 Податкового кодексу України                         (далі - ПК України) шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

72. У справі, яка розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.03.2017 позивач був включений до Реєстру отримувачів бюджетної дотації.

73. 17.11.2017 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 року, відповідно до якої задекларував 7 478 230,00 грн податку на додану вартість, питома вага сільськогосподарської продукції за операціями, визначеними частиною третьою статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" складає 79,76 %.

74. 30.11.2017 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2017 року, згідно з яким донарахував податок на додану вартість в сумі 132 500,00 грн та штраф в сумі 3 % - 3 975,00 грн. 

75. За даними системи електронного адміністрування податку на додану вартість залишок коштів на ПДВ-рахунку позивача станом на 01.12.2017 складав 9 370 083,08 грн.

76. Однак, позивач не був включений до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, оскільки, як зазначив ДФС України, він станом на 01.12.2017 мав податковий борг з податку на додану вартість у сумі                        132 500,00 грн, за рахунок несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання з ПДВ згідно з уточнюючим розрахунком від 30.11.2017.

77. 06.08.2018 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 809/891/18, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019, яким визнав протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року та зобов`язав ДФС України включити ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

78. Рішенням суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року чим порушено гарантоване статтею 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" його право на отримання бюджетної дотації за наведений місяць року.

79. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 26.05.2022 наведене рішення суду від 06.08.2018 та постанова суду апеляційної інстанції від 20.02.2019 у справі № 809/891/18 в касаційному порядку не переглянуті.

80. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

81. Встановлені судом у справі № 809/891/18 обставини протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є преюдиціальними в силу частини четвертої статті 75 ГПК України при вирішенні цього спору.

82. Бездіяльність відповідача щодо його обов`язку з включення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач втратив надану йому Законом України "Про державну підтримку сільського господарства України" можливість на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

83. Тобто позивач фактично як результат такої бездіяльності відповідача поніс майнові втрати (майнові вигоди), що могли бути реально отримані ним за звичайних обставин, якби його право не було порушено, що охоплюється визначенням упущеної вигоди, адже як свідчать встановлені обставини справи у 2017 році всі виділені Мінагрополітики кошти на бюджетну дотацію з бюджетної програми 2801580 "Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників" податковим органом були розподілені та Казначейством у автоматичному порядку перераховані відповідним підприємствам товаровиробникам. Після виплати бюджетної дотації за жовтень 2017 року, Міністерство аграрної політики                 та продовольства України листом від 26.03.2018 № 37-21-7/9824                                   (вх. ДФС № 22121/5 від 24.05.2018) повідомило ДФС, про відсутність підстав для здійснення заходів щодо відкриття планових асигнувань за наведеною бюджетною програмою за результатами діяльності сільськогосподарських товаровиробників, зважаючи що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не передбачено видатків Мінагрополітики на виплату бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції.

84. Такі збитки перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки їх виникнення зумовлено невиконанням останнім обов`язку в силу положень Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", Порядку № 83           від 08.02.2017 щодо включення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

85. Отже підтверджена рішенням суду протиправна бездіяльність податкового органу щодо невключення сільськогосподарського товаровиробника, якому відповідно до статті 161 Законом України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" надано право на отримання бюджетної дотації, до Реєстру отримувачів бюджетної дотації може бути підставою для стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

86. З урахуванням встановленого факту протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року у позивача наявне право на стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

87. Однак, зазначене залишено поза увагою судів попередніх інстанцій, яким не враховано наявність в діях відповідача складу цивільного (господарського) правопорушення, необхідного для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

88. За наведеного, висновок судів попередніх щодо відсутності у позивача права на стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за жовтень 2017 року, є помилковим, таким, що не відповідає встановленим обставинам справи та не узгоджується з наведеними вище нормами чинного законодавства й висновками суду касаційної інстанції. 

89. Посилання судів попередніх інстанцій в якості підстави для відмови у задоволенні позову на те, що неотримана сума бюджетної дотації не може вважатися, у розумінні статті 22 ЦК України, статей 224, 225 ГК України упущеною вигодою позивача, оскільки дотація не є обов`язковим видом фінансування господарської діяльності є хибним, адже право на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року було гарантовано позивачу               статтею 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", а втрата ним можливості на отримання відповідної суми дотації, як свідчать встановлені обставини справи була зумовлена виключно протиправною бездіяльністю відповідача щодо невключення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

90. Так само неаргументованим є посилання судів попередніх інстанцій як на підставу відмови у задоволенні позову на недоведення позивачем фактичного вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів (упущеної вигоди), оскільки позивач як сільськогосподарський товаровиробник наділений правом на отримання бюджетної дотації вчинив усі залежні від нього заходи (в даному разі з декларування податку на додану вартість при відсутності у нього податкового боргу станом на 01.12.2017) направлені на отримання бюджетної дотації, правомірність яких згодом була підтверджена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі                   № 809/891/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019.

Щодо розміру збитків у вигляді упущеної вигоди

91. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожний суб`єкт господарювання та споживач          має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина перша                    статті 20 ГК України)

92. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

93. У справах про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди такою передумовою захисту, зокрема є доведення наявності збитків та їх розміру.

94. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

95. Верховний Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. 

96. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

97. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

98. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

99. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

100. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

101. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

102. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

103. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

104. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

105. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях обґрунтовано зауважили, що пред`явлення вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача як кредитора обов`язок довести, що ця вигода реально була б ним отриманою, в тому числі довести розмір заявлених збитків.

106. Водночас суд звертає увагу, що за змістом статті 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

107. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (див. висновок щодо обов`язку суду з перевірки розрахунку, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 910/14341/18, від 11.02.2021 у справі № 910/18996/16).

108. Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок упущеної вигоди), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду                (див. висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

109. Відповідно до пункту 9 Порядку № 83 від 08.02.2017 на підставі повідомлення Казначейства про суму перерахованих коштів ДФС визначає щомісяця протягом трьох робочих днів після граничного строку сплати податку на додану вартість відповідно до Реєстру та поданої податкової звітності з податку на додану вартість суму коштів для кожного отримувача із застосуванням коефіцієнтів пропорційності та таблиці відповідності кодів видів економічної діяльності згідно з КВЕД, визначених у статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", кодам товарів згідно з УКТЗЕД, наведеної у додатку.

110. У поданому до суду позові ТзОВ "Ґудвеллі Україна" визначило розмір заподіяних йому протиправною бездіяльністю відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди з урахуванням коефіцієнту пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1.

111. Натомість відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, який на виконання рішення суду від 06.08.2018 у справі            № 809/891/18 було направлено на адресу ДКС України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Міністерства аграрної політики та продовольства України, при визначенні цієї суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року був взятий для розрахунку коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52. 

112. Водночас, як встановили суди попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні докази того, що коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників у спірний період 2017 року дорівнював 1, або був більше 1.

113. Однак попри зазначене, суди попередніх інстанцій в силу наявних у них повноважень, визначених статтями 86, 269 ГПК України, не зважаючи                      на взаємопротилежні між собою твердження сторін щодо показника коефіцієнту пропорційності у спірний період, заперечення скаржника щодо зазначення відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52, не перевірили та не з`ясували дійсний розмір коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД виходячи з якого підлягає визначенню розмір бюджетної дотації, яку мав отримати позивач.

114. Окрім того, в контексті доводів скаржника в цій частині щодо невідповідності коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД розміру 0,52 суд звертає увагу на приписи статті 74 ГПК України за змістом якої обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак наведене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

115. Тобто суд не позбавлений права з урахуванням встановлених обставин справи у разі виникнення в нього сумнівів щодо розміру коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД за жовтень 2017 року витребувати у                ДПС України докази щодо даних на підставі яких визначено останній.

116. Проте ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій не врахували зазначених вище норм та не з`ясували у світлі наведених обставин можливості застосування приписів частини четвертої статті 74 ГПК України.

117. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

118. Частиною першою статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
119. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

120. Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі судове рішення судів попередніх інстанцій не можна вважати правомірними та обґрунтованим.

121. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

122. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

123. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

124. Водночас прийняті у справі судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

125. Не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 269 частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог про стягнення збитків. 

126. Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм частини десятої статті 81 ГПК України та необхідність відступу від висновку щодо застосування цієї норми, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, суд зважає на таке.

127. У наведеній постанові Верховний Суд з посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 з-поміж іншого зазначив, що "концепція негативного доказу", закріплена у частині десятій статті 81 ГПК України, не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача.

128. Такий висновок Верховного Суду, на думку позивача, обмежує механізм захисту його прав у відносинах з державним органом, яким в цьому разі є                ДПС України, оскільки саме податковим органом здійснювався розрахунок коефіцієнта пропорційності на підставі наявних в цього органу даних та які він відмовився надати не зважаючи на вжиті позивачем заходи для отримання необхідної інформації, в тому числі витребування такої інформації ухвалою суду.

129. Однак, суд вважає наведені аргументи скаржника в якості необхідності відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19 безпідставними, адже посилаючись на відповідні аргументи позивач фактично прагне довести стверджувану ним обставину за рахунок відсутності її спростування зі сторони відповідача.

130. Водночас позивач не звернув увагу, що в силу засад змагальності господарського судочинства не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності, який полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення своїх вимог.

131. Реалізація цього принципу на практиці передбачає, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати таку обставину, надавши відповідні докази, які він вважає більш переконливими, тоді як суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою приймає рішення у справі. 

132. У справі, яка переглядається, враховуючи участь скаржника у спірних правовідносинах в якості позивача, саме на нього покладено тягар доведення стверджуваної ним в позові обставини, в цьому разі розміру коефіцієнту пропорційності з урахуванням якого ним здійснено розрахунок заявлених до стягнення збитків, а відповідач вправі заперечити та навести свої аргументи щодо розміру коефіцієнту. Водночас покладення доведення наведеної обставини на відповідача презюмує розмір коефіцієнту визначеного позивачем у позові.

133. Ураховуючи, що скаржником не наведено достатніх аргументів, які б свідчили про необхідність та наявність підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладених у постанові від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, суд відхиляє доводи скаржника в цій частині як необґрунтовані та безпідставні.

Щодо суті касаційної скарги

134. З огляду на наведене, касаційна скарга ТзОВ "Ґудвеллі Україна" підлягає задоволенню судом частково.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

135. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

136. Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

137. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

138. За таких обставин відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

139. Під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема, з`ясувати розмір суми бюджетної дотації, яку мав отримати позивач за жовтень 2017 року, виходячи з якої має бути визначений розмір заявленої до стягнення суми збитків.

140. Верховний Суд із урахуванням предмету спору у цій справі вважає за необхідне також звернути увагу суду під час нового розгляду справи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі          № 910/23967/16 згідно якої кошти державного бюджету належать на праві власності державі з урахуванням чого боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

141. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

142. Згідно із підпунктом 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок) казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

143. Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

144. Отже територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

145. Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України відсутні вимоги про зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, номера (види) рахунків, з яких має бути здійснено стягнення (списання) коштів, зокрема, за вимогами до держави Україна.

146. Аналогічної позиції щодо стягнення шкоди завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами з Державного бюджету України дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у постанові № 920/715/17.

147. Тому резолютивна частина рішень у зазначених спорах не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 02.03.2021 у справі № 911/2371/19).

Щодо судових витрат

148. Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

149. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Висновки щодо застосування норм права 

150. Підтверджена рішенням суду протиправна бездіяльність податкового органу щодо невключення сільськогосподарського товаровиробника, якому відповідно до статті 161 Законом України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" надане право на отримання бюджетної дотації, до Реєстру отримувачів бюджетної дотації може бути підставою для стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі                               № 910/17717/20 скасувати повністю.

3. Справу № 910/17717/20 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. І. Картере

                                                                                                    В. Г. Пєсков