Справа № 466/4005/21                        Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4583/21                Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 23 вересня 2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 31 жовтня 2006 року. У шлюбі у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Стверджує, що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, однак відповідач сплачує лише аліменти та не бере участі в додаткових витратах на дитину. Зазначає, що понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 2700 грн., що було викликано розвитком її здібностей, зокрема, дитина відвідувала приватний дошкільний виховний заклад загального розвитку підготовча школа «Горішок», а крім того нею було укладено угоду про надання платних освітніх послуг. Вказує, що дитина періодично проходить огляди та лікувальні процедури у клініці по лікуванню зору «Лазер Плюс», загальні витрати за якими склали 27 809 грн., а витрати на постійну зміну окулярів у зв`язку з поганим зором за призначенням лікаря становили 12 098 грн. Крім того, вона понесла витрати на додаткові аналізи та обстеження дитини у зв`язку з проблемами зі здоров`ям в розмірі 5870.54 грн. Вважає, що для навчання дитини необхідним є забезпечення її гаджетами, а саме: ноутбуком Asus R5 вартістю 17 698 грн. та телефоном Xiomi Mi8 вартістю 5499 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь 42 627.27 грн., тобто половину вартості витрат, понесених нею на забезпечення потреб неповнолітнього ОСОБА_4 . 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 42 627.27 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 908 грн. судового збору.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Зазначає, що не є додатковими витратами, витрати, понесені позивачем в розмірі 38 687 грн., а саме, витрати, здійснені як благодійні внески, та витрати на оплату гаджетів: ноутбука та телефона, з відповідачем не узгоджувалася необхідність придбання таких товарів, їх вартість та марка. Вважає, що позивачем не доведено, що меблі та крісло купувалися в інтересах дитини, відтак такі витрати не можуть бути додатковими. Вказує, що позивач жодного разу не повідомляв відповідача про понесені планові додаткові витрати чи позапланові витрати, що свідчить про зловживання нею своїми батьківськими правами. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та обставинам справи та не взяв до уваги, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 23 283.77 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року призначено на 15 год. 30 хв. 30 травня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 09 червня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 30 травня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 09 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позов  ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені позивачем на медичне обстеження, лікування та забезпечення потреб дитини у можливості повноцінного облаштування побуту та навчання, з врахуванням сучасних потреб у гаджетах, є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, відтак половина з них в розмірі 42627.27 грн. підлягають стягненню з відповідача. 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 390 від 31 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 31 жовтня 2006 року.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1250 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, понесених додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. 
Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України роз`яснив, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).
За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до офтальмологічної клініки ТзОВ «Лазер-Плюс», де йому поставлено діагноз складний міопічний астегматизм, а також міопія слабого та середнього ступеня та рекомендовано курс лікування та періодичний огляд в окуліста.
Виписками ТзОВ «Лазер-Плюс» підтверджується, що, починаючи з 01 червня 2011 року ОСОБА_4 проходить курс лікування та відповідні офтальмологічні процедури за рекомендаціями лікуючого лікаря (а.с. 34-58).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Лазер-Плюс» надано ОСОБА_4 офтальмологічні послуги, а саме: лазеростимуляцію, тренування акомодації, контрольні та повторні огляд лікаря-офтальмолога, за надання яких спалено 27 809 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками та квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с. 34-58 зворот).
Крім того, лікерам офтальмологічної клініки ТзОВ «Лазер-Плюс» ОСОБА_4 виписано окуляри. Зокрема, рецепти на окуляри виписувалися лікарем 25 червня 2013 року, 27 січня 2016 року, 18 квітня 2017 року. На підтвердження понесених витрат на окуляри позивачем надано замовлення на товар, а також фіскальні та товарні чеки на загальну суму 12 098 грн. (а.с. 29-32).
У зв`язку з проблемами зі здоров`ям ОСОБА_4 проходив різноманітні додаткові медичні обстеження та здавав необхідні аналізи, в тому числі і за призначенням та направленням лікарів, на які позивачем витрачено 5870.54 грн., що підтверджується результатами досліджень, замовленнями на їх проведення, виставленими рахунками та квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с. 12-28). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати, понесені ОСОБА_3 на оплату лікування та офтальмологічних послуг, наданих офтальмологічною клінікою ТзОВ «Лазер-Плюс», купівлю окулярів, які виписані за рецептами лікаря та необхідні для ефективного лікування дитини, а також витрати на проведення додаткових обстежень, які були проведені в тому числі і за призначенням лікаря, в розмірі 45777.54 грн. є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме, станом здоров`я дитини та рекомендовані лікуючими лікарями, тому половина понесених витрат в розмірі 22888.77 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 10 лютого 2007 року, підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , які є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. 
Довідкою № 195 від 26 жовтня 2021 року, виданою ТзОВ «Захід-Холдинг», підтверджується, що ОСОБА_1 працює електромонтером з ремонту та монтажу кабельних ліній 6 розряду по технічному відділу з 01 травня 2018 року. (а.с. 96).
Отже, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, відтак має можливість сплатити половину додаткових витрат на дитину, понесених ОСОБА_3 , спричинених станом здоров`я дитини.
Зі змісту наявних в матеріалах справи пояснень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_3 , погоджується з тим, що позивачем понесені додаткові витрати на дитину, та просить стягнути з нього на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 23 283.77 грн. 
Обгрунтовуючи решту позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину, ОСОБА_3 покликається на те, що окрім витрат на лікування та надання офтальмологічних послуг, купівлю окулярів, та проведення додаткових обстежень та досліджень, вона також понесла витрати на надання освітніх послуг в розмірі 2700 грн., купівлю гаджетів для навчання дитини, а саме ноутбука Asus R5 вартістю 17 698 грн. та телефона Xiomi Mi 8 вартістю 5499 грн., а також купівлю меблів на загальну суму 13 580 грн.
26 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та Приватним дошкільним виховним закладом загального розвитку підготовча школа «Горішок» укладено угоду № 164 про надання платних освітніх послуг населенню, за умовами якої Приватний дошкільний виховний заклад загального розвитку підготовча школа «Горішок» зобов`язується на період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2009 року забезпечити навчання ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 зобов`язується вчасно вносити плату за навчання дитини в розмірі 300 грн. до 1 числа оплачуваного місяця. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості понесених нею додаткових витрат на оплату освітніх послуг, суд першої інстанції виходив з того, що навчання дитини вважається розвитком її здібностей.
Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки стягнення додаткових витрат на дитину регулюються нормами ст. 185 СК України, яка передбачає обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей.
На думку колегії суддів витрати, понесені позивачкою в цій частині не належать до додаткових витрат, понесених на дитину, оскільки не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом), не є такими в розумінні статті 185 СК України, а тому мають покриваються за рахунок аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі, визначеному рішенням суду, беручи до уваги те, що такі були понесені до досягнення дитиною повноліття.
Навчання ОСОБА_4 в приватному дошкільному виховному закладі загального розвитку підготовча школа «Горішок» не зумовлено розвитком певних здібностей дитини, а залежало виключно від бажання позивача та надання переваги навчання дитини в приватному дошкільному виховному закладі над навчанням в державному дошкільному виховному закладі та не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, оскільки не є такими в розумінні ст. 185 СК України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження понесених витрат на виконання умов угоди № 164 про надання платних освітніх послуг населенню та оплату навчання дитини позивачем не надано.
Фіскальним чеком від 20 серпня 2018 року на суму 17 698 грн. підтверджується купівля ноутбука Asus R5 (а.с. 11).
Фіскальним чеком від 15 травня 2019 року на суму 5499 грн. підтверджується купівля телефона Xiomi Mi8 (а.с. 11).
Талоном-замовлення № 382 від 06 вересня 2008 року підтверджується замовлення дитячих меблів, а саме: ліжка, ліжка-ніші, додаткової бокової спинки, шафи, стелажа, матраца, стола письмового, килима, на загальну суму 11 362 грн., яку сплачено за передоплатою (а.с 10).
Крім того, фіскальним чеком від 26 листопада 2020 року підтверджується купівля крісла на суму 2218 грн. (а.с. 10 зворот).
У свою чергу, придбання мобільного телефона, ноутбука, а також меблів є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, та не пов`язано з особливими обставинами, оскільки позивачем не доведено, що куплені нею гаджети були спрямовані на розвиток особливих здібностей ОСОБА_4 , а не для загального розвитку дитини.
Відтак, висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача додаткових витрат на придбання меблів, мобільного телефона та ноутбука є безпідставними, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки стягнення з відповідача таких витрат не ґрунтується на нормах ст. 185 СК України.
Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що обов`язок батьків брати участь в утриманні дитини є рівним, ОСОБА_1 також повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, а тому колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою додаткові витрати підлягають поділу в рівних частках між батьком та матір`ю дитини, а відтак з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 23 283.77 грн. додаткових витрат на утримання дитини, зважаючи в тому числі і на те, що такий розмір додаткових витрат визнається відповідачем.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Оскільки ОСОБА_3  звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені ОСОБА_1  мають компенсуватися пропорційно до відхиленої частини вимог за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1362 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Однак, враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 494.95 грн. судового збору за подання позову.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 866.05 грн. судового збору судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року - змінити, зменшивши розмір понесених додаткових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 42 627.27 грн. до23 283.77 грн.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1  в дохід держави 908 грн. судового збору- скасувати.
Компенсувати ОСОБА_1 866.05 грн. судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 09.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк