Постанова         
Іменем України
29 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 760/3580/17-ц
провадження № 61-2907св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г.І., Яремка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, 
ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у складі колегії суддів Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_2 , просила: визнати недійсним повністю патент України № 101479 на корисну модель «Каркасна система», зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на корисні моделі про визнання патенту України № 101479 на корисну модель «Каркасна система» недійсним повністю; зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання патенту України № 101479 на корисну модель «Каркасна система» недійсним повністю.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 10 вересня 2015 року Державна служба інтелектуальної власності України на ім`я  ОСОБА_2 видала патент України №101479 на корисну модель «Каркасна система», про що здійснено публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» №17 за 2015 рік.
Цей патент необхідно визнати недійсним, оскільки корисна модель «Каркасна система» не є промислово придатною, що підтверджується висновком експертизи щодо умов патентоздатності від 09 лютого 2017 року №3484/ЗУ/17, складеного Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - ДП «Український інститут інтелектуальної власності»), відповідно до якого корисна модель «Каркасна система» не відповідає патентоздатності корисної моделі, а саме: за формулою не є промислово придатною; за пунктом 1 формули не є новою.
Вказувала, що увисновку експертизи зазначено, що опис геометричних форм корисної моделі не відповідає фактичному охарактеризованому кінцевому вигляду, що протилежні сторони є паралельними, але при цьому одна з них вигнута, а інша увігнута або пряма, у зв`язку із чим не може бути дотримана форма трапецеїдальної призми. Висновком експертизи встановлена відсутність новизни з посиланням на вже відомі ознаки каркасної моделі.
Просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 
2018 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним патент України  № 101479 на корисну модель - «Каркасна система», зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести відомості до Державного реєстру патентів України на корисні моделі про визнання патенту України № 101479 на корисну модель - «Каркасна система» недійсним повністю. Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання патенту України № 101479 на корисну модель - «Каркасна система» недійсним. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 920,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25 травня 2018 року № 12858/17-53 корисна модель «Каркасна система» відповідно до матеріалів справи за патентом України № 101479 не є новою, але є промислово придатною. Експерту надавались матеріали, необхідні для повного дослідження порушених питань, у ньому міститься докладний опис проведених досліджень, висновки з поставлених питань обґрунтовані та чіткі. Доказів, які б спростовували викладені висновки, суду не надано. 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Апеляційний суд переглядав справу неодноразово. 
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, формально розглянув справу, пославшись на недоведеність порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , не забезпечив повного та всебічного її розгляду, не надав належної оцінки доводам учасників процесу та наданим ними доказам, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право на звернення до суду у  ОСОБА_3 виникло після того, як відповідач ОСОБА_2 оскаржував патенти України на корисні моделі, що належать ОСОБА_3 . Зазначене дає підстави вважати, що у сторін виник реальний спір, тому патент ОСОБА_2 стосується прав та інтересів ОСОБА_3 . 
Відповідно до висновку експерта від 25 травня 2018 року № 12858/17-53 корисна модель «Каркасна система» відповідно до матеріалів справи за патентом України № 101479 є промислово придатною, але не є новою. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки корисна модель за патентом України № 101479 не відповідає такій обов`язковій умові патентоздатності як новизна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та відмовити у позові. 
Аргументи учасників справи
Доводи особа, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд не виконав вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року, не встановив наявність порушеного права позивача.
Ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та патенти №  НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на корисні моделі відсутні у матеріалах справи, тому він був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо цих доказів. 
Представник ОСОБА_5 заявляв клопотання щодо проведення повторної експертизи, у задоволенні якого безпідставно відмовлено. 
Суди не врахували правові висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14 і проігноровано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у цій справі.
Суди не надали оцінки висновку судової експертизи від 13 лютого 2017 року                      № 01-СІВ/17. Також не надана оцінка висновкам від 25 травня 2018 року № 12858/17-53 та висновку Укрпатенту від 09 лютого 2017 року № 3484/ЗУ/17.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним патентів України № 109939, 109940 на корисні моделі. Підставою для задоволення позовних вимог, відповідно до матеріалів справи, вказано те, що патенти України №  НОМЕР_1 , НОМЕР_2 є «ідентичними» із патентами України №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_2 . У справі було призначено та проведено судову експертизу, результатами якої спростовано всі підстави позову. Після цього представником    ОСОБА_2 подано заяву про залишення позову без розгляду, яка була задоволена судом. Право на звернення до суду у неї виникло після того, як відповідачем    ОСОБА_2 оскаржувались патенти України на корисні моделі, що належать їй. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10 вересня 2015 року Державна служба інтелектуальної власності України на ім`я ОСОБА_2 видала патент України № 101479 на корисну модель «Каркасна система», про що здійснено публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 17 за 2015 рік.
Згідно з висновком експертизи щодо умов патентоздатності від 09 лютого 2017 року № 3484/ЗУ/17, складеного ДП «Український інститут інтелектуальної власності», корисна модель «Каркасна система» не відповідає патентоздатності корисної моделі, а саме: за формулою не є промислово придатною; за пунктом 1 формули не є новою.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року було відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним патентів України № 109939, № 109940 на корисні моделі (справа № 759/15054/16-ц). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що патенти позивача № НОМЕР_3 ,    № НОМЕР_4 та оспорювані патенти відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 є ідентичні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов                        ОСОБА_2  залишено без розгляду у зв`язку з поданою заявою про залишення позову без розгляду.
Відповідно до висновку експерта №12858/17-53 від 25 травня 2018 року корисна модель «Каркасна система» відповідно до матеріалів справи за патентом України №101479 не є новою. Корисна модель «Каркасна система» відповідно до матеріалів справи за патентом України № 101479 є промислово придатною.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Як на підстави касаційного оскарження, заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суди неправильно застосувано норми матеріального права (статті 431, 432 ЦК України), суд необгрунтовано відхилив клопотання про проведення експертизи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зазначене конституційне положення кореспондується з частиною першою статті 4 ЦПК України, статтею 15 ЦК України про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України від 15 грудня 1993 року № 3687-XII «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (далі - Закон № 3687-XII) патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці; в) порушення вимог частини другої статті 37 цього Закону; г) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.
З метою визнання деклараційного патенту недійсним будь-яка особа може подати до Установи клопотання про проведення експертизи запатентованого винаходу (корисної моделі) на відповідність умовам патентоздатності. За подання клопотання сплачується збір.
Згідно зі статею 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:  а) невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом; б) наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці; в) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.
Згідно зі Законом № 3687-XII особа, яка просить суд визнати патент недійсним не обов`язково має бути власником іншого патента (на винахід, корисну модель) та протиставляти власний патент патенту відповідача.
Позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси. Коло таких осіб (крім сторін договору) з'ясовується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З урахуванням вищенаведеного та положень статті 33 Закону № 3687-XII, положень статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», якими установлено підстави визнання недійсними патентів на винаходи, корисні моделі та промислові зразки, позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси. 
На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним патентів України № 109939, № 109940 на корисні моделі (справа № 759/15054/16-ц).
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що патенти ОСОБА_2 № НОМЕР_3 ,  №  НОМЕР_4 та оспорювані патенти ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 є ідентичними. 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов  ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв'язку з поданою заявою про залишення позову без розгляду.
Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
ОСОБА_3 звернулася до суду із цим позовом після того, як відповідач ОСОБА_2 оскаржив патенти України на корисні моделі, що належать їй. 
Суд апеляційної інстанції з`ясував, у чому полягає порушене право позивача у зв`язку з дійсністю спірного патенту, дійшов обґрунтованого висновку, що у сторін виник реальний спір, патент ОСОБА_2 стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у неї виникло право на його оспорення відповідно до статті 33 Закону № 3687-XII, статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки». 
Верховний Суд зазначає, що наявність ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня2018 року не спростовує невизнання  ОСОБА_2 прав ОСОБА_3 на корисну модель, що захищаються нею  у цій справі. 
Доводи касаційної скарги в цій частині спростовуються змістом оскаржуваної постанови апеляційного суду. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та патенти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на корисні моделі відсутні у матеріалах справи, тому він був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо цих доказів, є безпідставними, оскільки справа, в якій відкрито провадження ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та оспорювання патентів № 109939, № 109940 ініційована ОСОБА_2 , що виключає його необізнаність щодо вказаних документів. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 7 Закону № 3687-XIIкорисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною.
Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.
Згідно із частиною першою статті 460 ЦК України корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання.
Невідповідність спірної корисної моделі «Каркасна система», яка захищена патентом України № 101479, умовам патентоздатності за критерієм «новизна» (частина друга статті 7 Закону № 3687-XII) підтверджується висновком експерта № 12858/17-53 від 25 травня 2018 року за ухвалою судді Солом`янськго районрого суду м. Києва щодо призначення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 27 червня 2017 року.
Згідно з цим висновком корисна модель «Каркасна система» за патентом №  НОМЕР_3 не є новою, оскільки всі ознаки об`єкта корисної моделі за належним пунктом 1 патенту № 101479 від 10 вересня 2015 року «Каркасна система» були відомі до дати подання заявки на винахід за патентом № 101479, а саме до 15 квітня 2015 року з документа рівня техніки, а саме Д1- японська заявка JP06-123130.
Перевірку новизни (встановлення належності до рівня техніки) винаходу (корисної моделі) експерт здійснював шляхом порівняння сукупності її ознак з сукупністю ознак найбільш близького аналога.
Водночас у висновку експерта зазначено, що користна модель «Каркасна система» за патентом № НОМЕР_3 є промислово придатною.
ОСОБА_2 в спосіб, визначений законом, висновок експерта не спростував, доказів, які б свідчили про його незрозумілість чи неповноту, або суперечність іншим матеріалам справи, не надав.
У касаційній скарзі зазначено, що у суді першої інстанції представник відповідача заявив клопотання про проведення повторної експертизи, проте у цьому клопотанні відмовлено без належної аргументації.
Згідно з матеріалами справи ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 8 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи об`єктів інтелектуальної власності  з тих підстав, що представник відповідача не навів визначених для цього законом підстав.
ОСОБА_2 не вказав підстав незаявлення ним такого клопотання в суді апеляційної інстанції на підтвердження переконливості своїх заперечень проти позову. 
У касаційній скарзі не викладено аргументи, які б давали підстави вважати, що суд безпідставно відхилив клопотання про призначення повтоної судової експертизи, що унеможливило встановлення обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Доводи касаційної скарги, що суди не надали оцінки висновку судового експерта від 13 лютого 2017 року № 01-СІВ/17, також не надана оцінка висновкам від 25 травня 2018 року № 12858/17-53 та висновку Укрпатенту від 09 лютого 2017 року № 3484/ЗУ/17 не спростовують встановлені обставини. 
Суд першої інстанції, взявши до уваги уваги висновок експерта від 25 травня 2018 року № 12858/17-53, відповідно до якого корисна модель «Каркасна система» за патентом України №  НОМЕР_3 є промислово придатною, але не є новою, вказав, що ОСОБА_2 з питанням щодо промислової придатності та новизни оспорюваного патенту України № 101479 на корисну модель "Каркасна система" звертався до Департаменту судової експертизи та експертних досліджень у сфері інтелектуальної власності ДП «Інформаційні судові системи» та отримав позитивну відповідь з цього питання. Проте наданий стороною відповідача документ є довідково-консультативною формою використання спеціальних знань в сфері інтелектуальної власності, використаний відповідачемпри наданні відзиву на позов. Вінвраховувався при проведенні експертизи та був у розпорядженні експерта при наданні висновку.
Велика Палата Верховного Суду у справі  № 2-7763/10, провадження № 14-197 цс 21, (пункт 101) зазначила, що задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Аргументи касаційної скарги, що суди не врахували правові висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, є необгрунтованими, оскільки правовідносини у справах, на які посилається заявник, не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За таких обставин суди обґрунтовано ухвалили рішення про задоволення  позову ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги зводяться до незгодиз судовими рішенням у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень  - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
Г. І. Усик 
В. В. Яремко