ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3841/22 Справа № 200/9644/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Городнича В.С.
секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
третя особа: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, апеляційну скаргу адвоката Кияненко Дар“ї Олегівни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року, яке постановлено суддею Католікян М.О. в місті Дніпро, відомості про дату складання повного тексту відсутні,- 
В С Т А Н О В И В:
       У червні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кияненко Д.О., звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій самоправними та незаконними, визнання висновку незаконним та нечинним, визнання рішення недійсним та нечинним, визнання ордеру недійсним, скасування реєстрації.
       В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 1968 року батькові позивача було надано квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті батька договір найму було переоформлено на ім`я позивача. 1996 року позивач переїхала до іншого помешкання поблизу роботи, а у спірній квартирі мешкав її син. 
       У грудні 2015 року позивач повернулася до спірної квартири для проживання та догляду за хворим сином. 
       Спочатку 2018 року ОСОБА_1 звернулася з питання реєстрації у спірній квартирі. 13.06.2018 року її син надав згоду на реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, однак їй відмовили у реєстрації у зв`язку з ненаданням нею договору найму житла. 
       У червні 2018 року син позивача помер. Після смерті сина позивач зареєструвалась у квартирі, проте незабаром її реєстрація була протиправно скасована. Згодом позивач довідалася, що ордер на спірну квартиру був виданий ОСОБА_2 та членам його сім`ї. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом.
       Тому позивач просила суд: визнати дії посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12.10.2018 року, на підставі якого скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що вчинені самоправно з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнати незаконним та нечинним висновок Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 12.10.2018 року, на підставі якого скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати рішення виконавчого комітету ДМР № 532 від 21.05.2019 року “Про надання квартири АДРЕСА_3 ” недійсним та не чинним; визнати дії посадових осіб ДМР під час видачі ОСОБА_2 ордеру від 07.06.2019 року не квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що вчинені в порушення вимог діючого законодавства , тобто самоправно, зловживаючи владою та службовим становищем, в результаті чого порушені Конституційні права позивача — ОСОБА_1 ; визнати недійсним ордер від 07.06.2019 року про право проживання в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 із родиною у складі трьох осіб, в тому числі дружини — ОСОБА_3 та доньки — ОСОБА_4 ; скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ;
       У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом звільнення житла та передачі ключів від квартири.
       В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що на підставі ордеру від 07.06.2019 року № 0000000624, виданого Дніпровською міською радою на підставі рішення № 532 від 21.05.2019 року, він набув право користування спірною квартирою. Однак відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою родині позивача. Тому просив задовольнити зустрічний позов, усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити квартиру та передати ключі від квартири ОСОБА_2 .
       Рішенням Кіровського районного суду від 01 лютого 2022 року в задоволенні позовних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
       Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
       Усунуті ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житлом.         Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 від своїх речей та передати ключі від неї ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі адвокат Кияненко Д.О., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції відмовив їй у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи та ухвалив рішення суду без участі представника позивача та позивача.
       Суд першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, ініціював питання щодо виключення зі списку відповідачів неналежного відповідача — ОСОБА_4 , та без виходу до нарадчої кімнати, ухвалою від 01.03.2021 року виключив зі списку відповідача ОСОБА_4 .. 
       Судом не досліджені надані позивачем докази з приводу визнання самоправними з перевищенням повноважень, дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час винесення висновку від 12.10.2018 року, визнання незаконним та нечинним вказаного висновку. Зазначає, що позовна вимога до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради впливає на порушені права на житло позивача.
       Суд першої інстанції не врахував висновки, встановлені Верховним Судом у Постанові від 03.02.2021 року по справі 203/3131/19.
       Звертає увагу на те, що рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21.05.2019 року підписано в.о. міського голови Санжарою О.О., а не керівником виконавчого комітету Дніпровської міської ради та його заступником, що підтверджує, що Дніпровська міська рада є належним відповідачем.
       Крім того, зазначає, що Виконавчим комітетом були порушено вимоги п.2.1. розділу 2 Регламенту Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, затвердженого Рішенням виконавчого комітету міської ради 27.07.2018 року № 743 “Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 20.02.2018 року № 112 “”Про затвердження Регламенту виконавчого комітету Дніпровської міської ради”, так як спірне рішення, яким виділена квартира ОСОБА_2 , було винесене без дотримання вимог Регламенту.
       Також, суд при ухваленні оскарженого рішення, не взяв до уваги факт довготривалого періоду постійного проживання ОСОБА_1 та користування на встановлених законом підставах спірною квартирою, відсутність у позивача іншого житла.        Доводи міської ради про відсутність у ОСОБА_1 ордеру на проживання у спірній квартирі є необґрунтованими, оскільки судами було встановлено, що ОСОБА_1 вселилась до квартири, за згодою та як член сім`ї наймача.
       Також апелянт звертає увагу на те, що позивач звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою про визнання за позивачем права на проживання та користування спірною квартирою та зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР внести відомості про місце проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, розгляд якої ухвалою суду від 09.10.2019 року зупинено. 
       Крім того вказує, що ордер ОСОБА_2 був виданий не на вільне приміщення, оскільки упродовж тривалого періоду там проживала ОСОБА_1 , що встановлено Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року по цивільній справі № 203/3131/19, та те, що ОСОБА_2 надав відомості про потребу у поліпшенні житлових умов, які не відповідають дійсності і фактичним обставинам. Сім`єю ОСОБА_5 прихований факт користування ще однією квартирою, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6 , в якій остання була зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_4 .
       У відзиві на апеляційну скаргу Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення.
       У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада просить рішення суду залишити без змін, як прийняте, на їх думку, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, наданих відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.09.1986 року виконавчим комітетом Кіровської районної Ради народних депутатів було ухвалене розпорядження №219ж про внесення змін до особового рахунку та відкриття на ім`я позивача за первісним позовом ОСОБА_1 особового рахунку по квартирі АДРЕСА_3 після смерті батька. (т. 1 а.с. 9). 10 вересня 1996 року ОСОБА_1 було знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою. (т.1а.с. 125). 
       01 серпня 2000 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 . 
       27 лютого 2003 року ОСОБА_1 за договором дарування подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 155).
       Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з 10.09.1996 року по 13.01.2005 року мешкала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . У період від 20.06.2005 по 15.05.2018 – за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 125). 
       З 2015 року ОСОБА_1 мешкає у спірній квартирі як член сім”ї ОСОБА_8 
        13.06.2018 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її син ОСОБА_8 , який надав згоду на реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, звернулися до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, однак їм було відмовлено у зв`язку з ненаданням договору найму.
        ІНФОРМАЦІЯ_5 син позивача за первісним позовом ОСОБА_8 помер.
       З довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР від 04.07.2018 року № 1757 вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_2 , та що обмінний ордер на квартиру за даною адресою на підприємстві не зберігся (т.1 а.с.15).
       20 вересня 2018 року між комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму спірної квартири (т. 1 а.с. 18, 19).
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.08.2020 року, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року, в задоволенні позову Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору найму відмовлено. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживаючи у спірній квартирі з 2015 року, вселилась до неї за згодою єдиного на той час наймача- ОСОБА_8 , що був її сином, з яким вони проживали в спірній квартирі до дня смерті останнього, тому відповідно до статті 65 ЖК України, ОСОБА_1 набула право користування спірною квартирою та відповідно до статті 106 ЖК України, мала право на визнання її основним наймачем спірної квартири після померлого сина і мала право на укладання відповідного договору найму. ( т.3 а.с.101-115)
       24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про її реєстрацію у спірній квартирі. 
       Відповідно до заяви про реєстрацію місця проживання від 24.09.2018 року, ОСОБА_1 24.09.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 20).
       З Акту про проживання особи від 15.04.2019 року, посвідченого головою ОСББ Мамонтовою Л.В. вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з грудня 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є основним квартиронаймачем вказаного житла.(т.1 а.с. 26).
       12 жовтня 2018 року директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було складено та затверджено висновок про скасування реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі ( т.1 а.с.32-33, т. 2 а.с. 8, 9). 
       21 лютого 2017 року рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради №74 відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , як учасника бойових дій, було постановлено на облік як особу, яка користується правом першочергового одержання житла (т. 1 а.с. 220, 224). 
       Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21.05.2019 року, видано ордер на спірну квартиру ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 37, 218).
       07 червня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та членам його сім`ї було видано ордер на зайняття спірної квартири (т. 1 а.с. 37). 
       Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до неналежного відповідача. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з данним позовом до неналежного відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з приводу правомірності вирішення питання щодо права на проживання та зняття з реєстраційного обліку позивача за первісним позовом та правомірності видачі ордеру на спірну квартиру на ім`я відповідача за первісним позовом.
Як вбачається із матеріалів справи, рішення про надання спірної квартири АДРЕСА_8 від 21.05.2019 року видано Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, який є юридичною особою і до повноважень якого входить прийняття рішень про розподіл вільних жилих приміщень.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 30.01.2019 року у справі № 2-797/2008.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)) визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи,.
Відповідно до пункту 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункту 31.10 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.
Зважаючи на те, що належним відповідачем в частині позову про визнання рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21.05.2019 року “Про надання квартири АДРЕСА_3 ” недійсним та не чинним; визнання дій посадових осіб ДМР під час видачі ОСОБА_2 ордеру від 07.06.2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що вчинені в порушення вимог діючого законодавства, тобто самоправно, зловживаючи владою та службовим становищем, в результаті чого порушені Конституційні права позивача — ОСОБА_1 ; визнання недійсним ордеру від 07.06.2019 року про право проживання в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 із родиною у складі трьох осіб, в тому числі дружини — ОСОБА_3 та доньки — ОСОБА_4 ; скасування реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, до повноважень якого входить вирішення питання щодо прийняття рішень про виділ жилого приміщення, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені первісного позову.
Зважаючи на те, що заявлені позовні вимоги про визнання дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час винесення висновку від 12.10.2018 року, на підставі якого скасована реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що вчинені самоправно з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; визнання незаконним та нечинним висновку Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 12.10.2018 року, на підставі якого скасована реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки ОСОБА_1 в 2015 році вселилася у спірну квартиру за згодою свого сина ОСОБА_8 .. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.08.2020 року, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року, в задоволенні позову Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору найму відмовлено. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживаючи у спірній квартирі з 2015 року, вселилась до неї за згодою єдиного на той час наймача - ОСОБА_8 , що був її сином, з яким вони проживали в спірній квартирі до дня смерті останнього, тому відповідно до статті 65 ЖК України, ОСОБА_1 набула право користування спірною квартирою та відповідно до статті 106 ЖК України, мала право на визнання її основним наймачем спірної квартири після померлого сина і мала право на укладання відповідного договору найму. ( т.3 а.с.101-115) та зважаючи на те, що вимоги щодо права ОСОБА_1 на проживання у спірній квартирі та законність видачі ордера на спірну квартиру є взаємопов`язаними і їх окремий розгляд є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
       Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд виходив з того, що 07.06.2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та членам його сім`ї було видано ордер на зайняття спірної квартири, отже останні набули право на вселення в квартиру та користування нею, а ОСОБА_1 такого права не має, оскільки її реєстрацію у квартирі було скасовано. Зберігаючи у квартирі власні речі та не повертаючи ключі від квартири, ОСОБА_1 створює ОСОБА_2 та членам його сім`ї перешкоди у реалізації їхніх прав наймачів. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 на час постановлення судом рішення залишається власницею квартири АДРЕСА_5 .         
       Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 з 2015 року мешкає у спірній квартирі, як член сім”ї ОСОБА_8 
        13.06.2018 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її син ОСОБА_8 , який надав згоду на реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, звернулися до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, однак їм було відмовлено у зв`язку з ненаданням договору найму.
        ІНФОРМАЦІЯ_5 син позивача за первісним позовом ОСОБА_8 помер.
       20 вересня 2018 року між комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму спірної квартири (т. 1 а.с. 18, 19).
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.08.2020 року, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року, в задоволенні позову Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору найму відмовлено. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживаючи у спірній квартирі з 2015 року, вселилась до неї за згодою єдиного на той час наймача - ОСОБА_8 , що був її сином, яким вони проживали в спірній квартирі до дня смерті останнього, тому відповідно до статті 65 ЖК України, ОСОБА_1 набула право користування спірною квартирою та відповідно до статті 106 ЖК України, мала право на визнання її основним наймачем спірної квартири після померлого сина і мала право на укладання відповідного договору найму. ( т.3 а.с.101-115)
       24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про її реєстрацію у спірній квартирі. 
       Відповідно до заяви про реєстрацію місця проживання від 24.09.2018 року, ОСОБА_1 24.09.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 20).
       З Акту про проживання особи від 15.04.2019 року, посвідченого головою ОСББ Мамонтовою Л.В. вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з грудня 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є основним квартиронаймачем вказаного житла.(т.1 а.с. 26).
       12 жовтня 2018 року директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було складено та затверджено висновок про скасування реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі ( т.1 а.с.32-33, т. 2 а.с. 8, 9). 
       21 лютого 2017 року рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради №74 відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 як учасника бойових дій, було постановлено на облік як особу, яка користується правом першочергового одержання житла (т. 1 а.с.а.с. 220, 224). 
       Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21.05.2019 року, видано ордер на спірну квартиру ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 37, 218).
       07 червня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та членам його сім`ї було видано ордер на зайняття спірної квартири (т. 1 а.с. 37)
Відповідно до ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду входить, зокрема, видача ордерів на жилі приміщення .
Відповідно до статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
       Однак, як вбачається із матеріалів справи,спірну квартиру не можна визнати вільною жилим приміщенням, оскільки між Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, Департаментом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 існує спір щодо права на проживання у спірній квартирі, який на теперішній час не вирішений в судовому порядку.
За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки 07.06.2019 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та членам його сім`ї було видано ордер на зайняття спірної квартири, отже останні набули право на вселення в квартиру та користування нею, а ОСОБА_1 такого права не має, оскільки її реєстрацію у квартирі було скасовано. Зберігаючи у квартирі власні речі та не повертаючи ключі від квартири, ОСОБА_1 створює ОСОБА_2 та членам його сім`ї перешкоди у реалізації їхніх прав наймачів. 
Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 на час постановлення судом рішення залишається власницею квартири АДРЕСА_5 , оскільки, як вбачається із матеріалів справи, 27 лютого 2003 року ОСОБА_1 за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нготаріальної конторни Черненко І.М., подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 155).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи та ухвалив рішення суду без участі представника позивача та позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.
       Доводи апеляційної скарги, що судом не досліджені надані позивачем докази з приводу визнання самоправними з перевищенням повноважень, дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час винесення висновку від 12.10.2018 року, визнання незаконним та нечинним вказаного висновку, що позовна вимога до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради впливає на порушені права на житло позивача. Суд першої інстанції не врахував висновки, встановлені Верховним Судом у Постанові від 03.02.2021 року по справі 203/3131/19, колегія суддів не бере до уваги, оскільки первісні позовні вимоги є взаємопов`язаними та неможливо провести їх розгляд без залучення належного співвідповідача.
       Доводи апеляційної скарги щодо того, що рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21.05.2019 року підписано в.о. міського голови Санжарою О.О., а не керівником виконавчого комітету Дніпровської міської ради та його заступником, що підтверджує, що Дніпровська міська рада є належним відповідачем, колегія судддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки правом приняття рішення щодо видачі ордерук на жиле приміщення наділений саме Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, який є юридичною особою.
       Посилання в апеляційній скарзі на порушення Виконавчим комітетом були вимоги п.2.1. розділу 2 Регламенту Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, затвердженого Рішенням виконавчого комітету міської ради 27.07.2018 року № 743 “Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 20.02.2018 року № 112 “”Про затвердження Регламенту виконавчого комітету Дніпровської міської ради”, так як спірне рішення, яким виділена квартира ОСОБА_2 , було винесене без дотримання вимог Регламенту та що суд при ухваленні оскарженого рішення, не взяв до уваги факт довготривалого періоду постійного проживання ОСОБА_1 та користування на встановлених законом підставах спірною квартирою, відсутність у позивача іншого житла.        Доводи міської ради про відсутність у ОСОБА_1 ордеру на проживання у спірній квартирі є необґрунтованими, оскільки судами було встановлено, що ОСОБА_1 вселилась до квартири, за згодою та як член сім`ї наймача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_1 відмовлено в позові у зв`язку з пред`явленням його до неналежного відповідача.
       Доводи апеляційної скарги, що позивач звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою про визнання за позивачем права на проживання та користування спірною квартирою та зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР внести відомості про місце проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, розгляд якої ухвалою суду від 09.10.2019 року зупинено, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки не впливають на вирішення даного спору по суті.
Доводи апеляційної скарги про те, що ордер ОСОБА_2 був виданий не на вільне приміщення, оскільки упродовж тривалого періоду там проживала ОСОБА_1 , що встановлено Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року по цивільній справі № 203/3131/19, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, оскільки в засіданні колегії встановлено, що між сторонами наявний спір щодо спірної квартири, який на даний час не вирішений у судовому порядку. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом, зобов`язання ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 від своїх речей та передати ключі від неї ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених зустрічних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом, зобов`язання ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 від своїх речей та передати ключі від неї ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених зустрічних вимог.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 04 липня 2022 року.

Головуючий: суддя                                                        А.П.Барильська

Судді:                                                                         Н.М.Деркач

                                                                        В.С.Городнича