ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/407/22 пров. № А/857/6778/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Кардаш В.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Ковальчук Т.П., Вальчук М.М.;
від відповідача -                                         Савич О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника адвоката Вальчук Мирослави Миколаївни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.04.2022р. про залишення без розгляду позовної заяви представника адвоката Вальчук Мирослави Миколаївни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення з поліції, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Чепенюк О.В., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 10 год. 38 хв. 05.04.2022р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 07.04.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 05.04.2022р. в задоволенні заяви представника адвоката Вальчук М.М., діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду відмовлено; позов ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення з поліції, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без розгляду (а.с.97-104).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник адвокат Вальчук М.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду, передати справу на розгляд суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового залишення позову без розгляду (а.с.107-108).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково прийшов до переконання про відсутність достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач з 27.12.2022р. по 06.01.2022р. перебував на лікуванні, що стверджується довідкою № 7 від 17.01.2022р., виданою КНП «Лановецька міська лікарня», з 07.01.2022р. по 18.01.2022р. перебував на лікуванні, що стверджується довідкою від 28.01.2022р.
В період з 08.12.2021р. по 26.12.2021р. позивач не міг звернутися з позовом, оскільки на цей час не було розглянуто та прийнято рішення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, це рішення є невід`ємною частиною обґрунтування незаконного звільнення.
Наведені обставини є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 09.11.2020р. у справі № 420/1813/19.

Відповідач ГУ НП в Тернопільській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.139-148).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, 19.01.2022р. представник адвокат Вальчук М.М., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду через поважні причини: перебування на лікуванні; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Тернопільській обл. № 336 о/с від 11.11.2021р.по особовому складу; визнати протиправним та скасувати наказ (витяг) ГУ НП в Тернопільській обл. № 368 о/с від 07.12.2021р.; поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременецького районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській обл., з 30.11.2021р.; зобов`язати ГУ НП у Тернопільській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2021р. по день винесення рішення судом (а.с.1-4).
Поважними причинами щодо пропуску звернення до суду із розглядуваним позовом представник позивача вважає перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні. Зокрема, наказ № 368 о/с від 07.12.2021р. отримано позивачем 07.12.2021р. Однак, з 27.12.2021р. по 06.01.2022р. позивач перебував на лікуванні, що стверджується довідкою № 7 від 17.01.2022р., виданою КНП «Лановецька міська лікарня», з 07.01.2022р. по 17.01.2022р. перебував на лікуванні, що стверджується довідкою від 18.01.2022р.

Ухвалою суду від 24.01.2022р. позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків десять днів з дня отримання вказаної ухвали (а.с.33-35).
В ухвалі зазначено, що з матеріалів позову вбачається, що позивач оскаржує накази ГУ НП в Тернопільській обл. № 336 о/с від 11.11.2021р. та № 368 о/с від 07.12.2021р. В свою чергу, позовну заяву подано до суду лише 19.01.2022р. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо оскарження зазначених наказів після спливу місячного строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.

02.02.2022р. представник позивача подала до суду заяву, у якій просила поновити строк звернення до адміністративного суду у зв`язку із поважними причинами, а саме: перебуванням позивача на лікуванні та незавершенням розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.38).
Зокрема, в заяві представник позивача зазначила, що накази відповідача № 336 о/с від 11.11.2021р. та № 368 о/с від 07.12.2021р. отримано позивачем 07.12.2021р. Водночас, із 27.12.2021р. по 06.01.2022р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджується довідкою № 7 від 17.01.2022р., виданою КПП «Лановецька міська лікарня», з 07.01.2022р. по 18.01.2022р. знаходився на лікуванні, що стверджується довідкою від 28.01.2022р. У період з 08.12.2021р. по 26.12.2021р. позивач не міг звернутися з позовом, оскільки на цей час не було розглянуто та прийнято рішення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме це рішення є невід`ємною частиною обґрунтування незаконного звільнення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено у справі судове засідання на 03.03.2022р. (а.с.42-43).
Також в цій ухвалі, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зауважив, що позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду. З урахуванням предмета позову питання щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом з оцінкою поважності причин його пропуску буде вирішено судом після надходження від відповідача витребуваних судом документів у судовому засіданні.

04.03.2022р. відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.57-65), а 14.03.2022р. скеровано клопотання про залишення позовної заяви без руху (а.с.87-88). Також відповідачем надані суду докази на підтвердження ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, причини його пропуску, наведені позивачем (його представником) у заяві про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду), є неповажними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити, а позовну заяву належить залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини третя статті 122 КАС України).
Частиною п`ятою ст.122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані приписами ст.123 КАС України. 
Зокрема, відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Предметом оскарження у цій справі є такі накази ГУ НП в Тернопільській обл., які прийняті стосовно позивача ОСОБА_1 , а саме:
№ 336 о/с від 11.11.2021р. «По особовому складу», яким звільнено зі служби за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременецького районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській обл., з 11.11.2021р. Підставою для прийняття цього наказу зазначено наказ ГУ НП в Тернопільській обл. № 3021 від 21.10.2021р. (а.с.89);
№ 368 о/с від 07.12.2021р. «По особовому складу», відповідно до якого внесено зміни в наказ ГУ НП в Тернопільській обл. № 336 о/с від 11.11.2021р. «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременецького районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській обл., щодо дати звільнення, а саме звільнити з 30.11.2021р. Підставою для прийняття цього наказу зазначено заява ОСОБА_1 від 02.12.2021р., довідка № 18 від 03.11.2021р., видана поліклінічним відділенням КНП «Лановецької міської лікарні», листок непрацездатності № 1627457-2003048831-11627457, виданий КНП «Тернопільською обласною клінічною психоневрологічною лікарнею» Тернопільської обласної ради (а.с.90).

Зі змісту наказу ГУ НП в Тернопільській обл. № 3021 від 21.10.2021р. «Про порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних», який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 336 о/с від 11.11.2021р. про звільнення позивача зі служби в поліції, вбачається, що о 20.50 год. 14.10.2021р. по вул. Тернопільській, 18 у м.Ланівці Кременецького району екіпажем «Юпітер-Т1» у складі інспекторів взводу № 2 роти тактикооперативного реагування УПП в Тернопільській обл. ДПП НП України старшого лейтенанта поліції Бахурського Р.В., лейтенанта поліції ОСОБА_2 та інспектора взводу № 1 цієї ж роти лейтенанта поліції ОСОБА_3 було зупинено автомобіль «ВАЗ-2108», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням оперуповноваженого СКП Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільській обл. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху, а саме: невиконання вимог п.31.4.3 «в» (експлуатація транспортного засобу, на якому не горить ліва фара з режимі ближнього світла).
Під час спілкування із ОСОБА_1 працівники УПП в Тернопільській обл. виявили в останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6810 та пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився. Отже, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не виконав законні вимоги поліцейських під час виконання ними службових обов`язків.
Стосовно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ААБ №306588 за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанови:
серії ДПО18 № 979220 за ч.1 ст.121 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.; 
серії БАА № 156417 за ч.1 ст.126 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн.
Із запису нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, які проводили спілкування із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , чітко чути та видно як патрульні поліцейські пропонують вказаному працівнику поліції пройти медичне обстеження на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер» або у медичному закладі, проте він відмовився.
Крім цього, із записів встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 в ході документування допущеного ними правопорушення свідомо надав працівникам УПП в Тернопільській обл. недостовірну інформацію щодо своєї особи, назвавшись ОСОБА_4 .
В наказі ГУ НА в Тернопільській обл. № 3021 від 21.10.2021р. зазначено, що така поведінка з боку старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 категорично суперечить вимогам ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до п.1 наказу ГУ НП в Тернопільській обл. № 3021 від 21.10.2021р. постановлено за скоєння грубого дисциплінарного проступку, порушення службової та транспортної дисципліни, вимог керівництва МВС України, Національної поліції України, ГУ НП в Тернопільській обл. щодо суворого дотримання законності та службової дисципліни, вимог ст.12, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції, що виразилось у невиконанні законних вимог поліцейських та відмові від проходження медичного освідчення на предмет встановлення ступені алкогольного сп`яніння, а також наданні недостовірних відомостей працівникам поліції, оперуповноваженого СКП Кременецькою РВП ГУ НП в Тернопільській обл. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби у Національній поліції України (а.с.82-84).
Наказ прийнятий за результатами службового розслідування, під час якого ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення, посилаючись на ст.63 Конституції України.

Під час судового розгляду з`ясовано, що наказ ГУ НП в Тернопільській обл. № 3021 від 21.10.2021р. «Про порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних» позивачем не оскаржувався.

З оскаржуваними наказами у цій справі позивач ознайомлений у наступні дати, що підтверджується розписками ОСОБА_1 на таких наказах:
із наказом № 336 о/с від 11.11.2021р. про його звільнення зі служби - 02.12.2021р.;
із наказом № 368 о/с від 07.12.2021р., яким змінено дату звільнення позивача зі служби в поліції через його тимчасову непрацездатність після звільнення, - 07.12.2021р. (а.с.89-90).

Строк звернення до суду, який застосовується у цих правовідносинах, визначений ч.5 ст.122 КАС України та становить один місяць з дня, коли позивач дізнався чи мав дізнатися про винесений наказ.
Приписи ст.122 КАС України визначають відлік процесуального строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, строк для оскарження позивачем наказів про звільнення та про зміну дати звільнення і його відлік розпочинається з дня, коли позивач дізнався чи мав дізнатися про оскаржувані накази.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо дати фактичного ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами, строки для їх оскарження спливали у такі дні:
наказу № 336 о/с від 11.11.2021р. - 02.01.2022р.,
наказу № 368 о/с від 07.12.2021р. - 07.01.2022р.
Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 19.01.2022р., тобто позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

У випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті на публічну службу, проходженні чи звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Норми КАС не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначав про такі обставини: 
1) перебування позивача на лікуванні; 
2) не розгляд та не прийняття рішення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Надаючи оцінку кожній з таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступні обставини.

Відповідно до довідки № 7 від 17.01.2022р., виданої Комунальним некомерційним підприємством «Лановецька міська лікарня», ОСОБА_1 з 27.12.2021р. по 06.01.2022р. знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря невропатолога (а.с.8).
Також позивачем надано суду на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду дві довідки: перша видана «л-р ОСОБА_5 » 18.01.2022р. про те, що він проводив лікування ОСОБА_1 з 07.01.2022р. по 17.01.2022р. «з приводу д-ноз гострий гнійний періодонтит 23 та 16-тий зуби» (а.с.9); друга видана ФОП ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_1 з 07.01.2022р. по 18.01.2022р. (включно) проходив лікування «з приводу 27, 16 зубів», «діагноз: гострий гнійний періодонтит 27, 16 зубів», до довідки долучено докази на підтвердження реєстрації ОСОБА_5 підприємцем та здійснення стоматологічної практики (а.с.39-41).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 перебував протягом 11 днів (з 27.12.2021р. по 06.01.2022р.) на амбулаторному лікуванні (тобто, отримував медичну допомогу та консультації від лікаря невропатолога без госпіталізації до лікарні), а тому не був позбавлений можливості звернутися до суду у період з 02.12.2021р. по 26.12.2021р. та відразу після одужання, чого не зробив.
Щодо лікування у стоматолога, то такі обставини колегія суддів оцінює критично та не визнає поважними причинами пропуску строку звернення до суду. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 не зміг пояснити суду, яким чином відвідування стоматолога перешкоджало йому звернутися за правничою (правовою) допомогою для оскарження наказів щодо його звільнення. При цьому, позовна заява до суду подана представником позивача адвокатом Вальчук М.М.

Стосовно інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними таких як відсутність розгляду та неприйняття рішення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то такі колегія суддів також не вважає поважними.
По-перше, до позовної заяви долучена постанова Лановецького районного суду Тернопільської обл. від 09.12.2021р., яка набрала законної сили 21.12.2021р. (а.с.21-22), відповідно до якої розглядалися матеріали, які надійшли від УПП в Тернопільській обл. ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто, станом на 21.12.2021р. справа про адміністративне правопорушення була розглянута і відповідна постанова набрала законної сили. 
По-друге, відповідно до ч.2 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч.7 ст.78 КАС України).

З огляду на викладене, висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.
Висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.
Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Відтак аргументи представника позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду через відсутність розгляду та неприйняття рішення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції.

Крім того, з долучених до позовної заяви судових рішень (рішення Лановецького районного суду Тернопільської обл. від 22.11.2021р. у справі № 602/1065/21 та від 25.11.2021р. у справі № 602/1117/21, постанови Лановецького районного суду Тернопільської обл. від 09.12.2021р. у справі № 602/1043/21) щодо оскарження постанов УПП в Тернопільській обл. ДПП у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.15-22) вбачається, що навіть перебуваючи на лікуванні у листопаді 2021 року (через що було змінено дату звільнення зі служби), позивач активно користувався правничою (правовою) допомогою.
Отже, перебування позивача на лікуванні жодним чином не перешкоджало останньому своєчасно звернутися до суду в строки, визначені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вірно наголосив суд першої інстанції, строки пропуску звернення позивача з цією позовною заявою до суду є незначними, але навіть такі можуть бути поновленні лише при встановленні реальних та дійсних перешкод, за яких особа не мала можливості своєчасно звернутися до суду. Позивачу достеменно було відомо про його звільнення зі служби в поліції, об`єктивних та непереборних обставин, через які ОСОБА_1 своєчасно не звернувся до суду, у цій справі не встановлено. Зволікання позивачем з оскарженням наказів про звільнення зі служби та в подальшому підшуковування підстав для поновлення строку звернення до суду за встановлених у цій справі обставин не є виправданим.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, причини його пропущення, наведені позивачем (його представником) у заяві про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду) є неповажними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити, а позовну заяву в цій справі необхідно залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010р. в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для залишення без розгляду позову в адміністративній справі № 500/407/22 на підставі ч.3 ст.123 та п.8 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Вальчук Мирослави Миколаївни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.04.2022р. про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі № 500/407/22 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.05.2022р.