П О С Т А Н О В А
   І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
05 травня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Справа №758/9069/2020
Провадження № 22-ц/824/5885/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи:            позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року у складі судді Гребенюка В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 листопада 2002 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 - дошлюбне прізвище позивачки) та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 921.
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі № 758/13577/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано.
За час перебування у шлюбі, у сторін народилися діти: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Позивачка вказувала, що на діти проживають разом з нею за місцем її реєстрації та перебувають виключно її утриманні.
14 грудня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , який посвідчений Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, внаслідок чого позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
ОСОБА_1 вказувала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
Посилаючись на статі 180, 181, 182, 183, СК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не меньше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 06 серпня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14серпня 2020 року відкрито провадження у цій справі та вирішено розгляд цієї справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Аргументи відповідача щодо заявлених позовних вимог
 
            27 травня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Подільського районного суду міста Києва відзив на позовну заяву, у якому просив при вирішенні питання про стягнення аліментів врахувати грошові перекази, які він робив, підтримку батьків-пенсіонерів, перенесені хвороби та відсутність постійного місця роботи.
 
Додаткові аргументи позивача
 
03 вересня 2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_10 до Подільського районного суду міста Києва подано письмові пояснення, у яких просить залишити відзив на позовну заяву без розгляду, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
            Рішення суду мотивовано наявністю підстав для стягнення аліментів у розмірі, заявленому позивачкою.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            18 січня 2022 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визначивши розмір аліментів із врахуванням наявності у заявника трьох дітей та дружини.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не було враховано те, що ОСОБА_2 має від другого шлюбу малолітню дитини - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявник також вказує те, що судом не було враховано те, що відповідач офіційно непрацевлаштований, перебуває на обліку як безробітній, а також має на утриманні дружину, яка перебуває на повному його утриманні, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            28 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 758/9069/20 разом з апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 30грудня2021 року матеріали цивільної справи № 758/9069/20 разом запеляційною скаргою передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квтня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки справа в силу закону є малозначною (пункт 3 частина шоста стаття 19 ЦПК України).
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            16 квітня 2022 року представником позивачам ОСОБА_1 адвокатом Горячевим О.А. подано відзив на апеляційну скаргу,  в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
Встановлено, що 09 листопада 2002 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 - дошлюбне прізвище позивачки) та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 921.
Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі № 758/13577/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано.
За час перебування у шлюбі, у сторін народилися діти: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі № 758/13577/16-ц встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишаються проживати разом з ОСОБА_5 
14 грудня 2019 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , який посвідчений Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, внаслідок чого позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
            На час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю - ОСОБА_1 та повністю знаходяться на її утриманні.
            По справі також встановлено, що 31 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 укладено шлюб, про що Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис № 1177.
            У ОСОБА_2 та ОСОБА_13 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_11 
            ОСОБА_13 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку з 13 липня 2021 року.
            ОСОБА_2 у період з 29 березня 2016 року по 29 березня 2021 року проходив військову службу у Збройних Силах України.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обо''язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Оскільки відповідачем не надано доказів про те, що місце проживання дітей визначено разом з ним, а навпаки судом встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, позивачем не надано доказів що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, а позивач є особою молодого віку та здатний працювати, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів в 1/3 частині з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аргументи заявника про те, що на його утримані знаходиться друга його дружина та малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не спростовують висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів саме в 1/3 частині від усіх видів заробітку (доходу), оскільки відповідач є особою молодого віку та здатний працювати, а його друга дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а згідно чинного законодавства держава надає матеріальну допомогу на дійте, віко до трьох років.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що обов`язок по утриманню дітей не може бути перекладено на одного із батьків, оскільки виходячи із статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відтак обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, що в свою чергу поєднується із якнайкращими інтересами дитини, про що неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 
18 липня 2006 року).
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року -залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна