ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 р. 	Справа № 520/14956/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шнайдера Олександра Богдановича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 23.11.21  по справі № 520/14956/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 )                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Шнайдер Олександр Богданович (далі за текстом також - позивач, Шнайдер О. Б.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини   НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) (далі за текстом також – відповідач), у якому просив:
1) визнати протиправними дії (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нездійсненні Шнайдеру О. Б. нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік з урахуванням раніше виплачених сум; 
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення Шнайдеру О. Б., яку отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік з урахуванням раніше виплачених сум; 
3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити Шнайдеру О. Б. грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату Шнайдеру О. Б. недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неврахування судом першої інстанції під час ухвалення рішення правової позиції Верховного Суду у справі № 825/997/17.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує  про відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування і виплати Шнайдеру О. Б. допомоги на оздоровлення у 2016 - 2018 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 за № 889. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини Польова пошта В6250 від 01.08.2016 за № 162 Шнайдера О. Б. зараховано на штатну військову посаду частини в якості військовослужбовця за контрактом з 31.07.2016, встановлено оклад за посадою з виплатою надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 580 %, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення з 31 липня 2016 року (а. с. 59).
Обставини призначення і виплати заявникові щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 за № 889 учасниками спору не заперечуються, у розумінні ч. 1 ст. 78 КАС України фактично визнаються, а тому судом додатково не оцінюються і не досліджуються.
Згідно з довідкою № 3469 від 09.11.2021 відповідачем за період 2016-2018 роки позивачу 28.10.2016 виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 4461,50 грн, а 26.07.2017 - грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік також у сумі 4461,50 грн (а. с. 57).
Обставини обчислення розміру названого платежу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди відповідачем визнаються, ним не заперечуються.
Копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 19.04.2018 підтверджені обставини набуття позивачем правового статусу учасника бойових дій.
Наказом від 11.03.2019 за № 54 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини А0501 на підставі п.п. «е» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 за № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" з 11.03.2019.
При цьому, у тексті зазначеного наказу вказано, що у період з 03.01.2018 по 26.10.2018 позивач знаходився у правовому режимі самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а тому цей проміжок часу не підлягає зарахуванню до строку військової служби.
Позивач, не погодившись із обчисленням матеріальної допомоги на оздоровлення протягом 2016-2018 років без включення щомісячної додаткової грошової винагороди, звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності події звернення позивача до органу публічної адміністрації з приводу обчислення грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовця з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та дійшов висновку, що недоведеність обставини реальності звернення громадянина у межах цієї справи з огляду на зміст самостійно сформульованих позивачем вимог позову, зумовлює відсутність підстав для висновку про виникнення у органу публічної адміністрації приводу та обов`язку вчинення управлінського волевиявлення з приводу обчислення іншого розміру грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовця.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 за № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Зі змісту частин третьої та четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 за № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Вказана Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 30.1 розділу ХХХ зазначеної Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пункт 30.3 встановлює, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010, № 889 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Пунктом 2 частини першої вказаної Постанови встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
На виконання зазначеної Постанови КМУ, Наказом Міністра оборони від 15.11.2010 за № 595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних сил України (далі по тексту - Інструкція № 595), яка відповідно до пункту 1 визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Пунктами 5, 8 Інструкції № 595 передбачено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Інструкція № 595 втратила чинність на підставі Наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року за № 550, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі за текстом - Інструкція № 550), відповідно до пункту 1 якої Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Пунктами 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем розраховано та виплачено позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки без урахування щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалась позивачу щомісячно відповідно до Постанови № 889.
Підставою для неврахування щомісячної додаткової винагороди при обчисленні одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки стало застосування відповідачем приписів Інструкцій № 595, № 550 в частині невключення вказаної винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що застосовуючи вказані Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, які визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Тобто, при визначенні розміру грошового забезпечення застосування підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 26.02.2021 у справі 620/3346/19, від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20, від 30.04.2021 у справі № 620/561/20.
Крім того, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Проте, як убачається з матеріалів справи, за Постановою Кабінету Міністрів України № 889 позивачу додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась щомісяця з 31.07.2016.
Оскільки позивачу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Колегія суддів акцентує увагу, що фактично відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не заперечується факт нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 за № 889, яка була чинною на час спірних правовідносин.
Зазначена вище винагорода не може вважатися одноразовою.
Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17, яка з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді цієї справи.
Таким чином, у спірних правовідносинах розрахунок грошової допомоги на оздоровлення позивача мав проводитися відповідачем з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 899 від 22.09.2010, яку позивач отримував під час проходження військової служби, проте відповідачем протиправно не було здійснено відповідних дій.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості та правомірності заявлених вимог в частині визнання протиправними дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нездійсненні Шнайдеру О. Б. нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2016-2017 роки.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивач втратив право на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік у Військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку із тим, що допустив порушення приписів Статуту внутрішньої служби ЗС України, які він зобов`язаний знати і сумлінно виконувати, а саме, з 03.01.2018 по 26.10.2018 позивач знаходився у правовому режимі самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , а тому цей проміжок часу не підлягає зарахуванню до строку військової служби. 
Таким чином, втрата позивачем права на отримання у Військовій частині НОМЕР_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік відбулась не з вини суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 , а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нездійсненні Шнайдеру О. Б. нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2018 рік задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки позивачу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди з покладенням на відповідача обов`язку здійснити перерахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки позивачу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, здійснивши виплату донарахованих сум.
Колегія суддів уважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на недоведеність події звернення позивача до органу публічної адміністрації з приводу обчислення грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовця з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки таке не відповідає приписам нормативно-правових актів, які визначають порядок виплати грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовцям, зокрема Закону № 2011-XII, Інструкції від 11.06.2008 за № 260.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Разом з тим, надаючи правову оцінку доводам відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позивач мав дізнатися про порушення своїх прав у 2016 - 2018 роках, тобто, в день отримання допомоги на оздоровлення, а тому оскільки останнім не було подано заяву про поважність причин пропуску строків, установлених ст. 122 КАС України, відповідно до п. 3 ст. 123 КАС України позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, то колегія суддів уважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, з огляду на наведене вище, враховуючи приписи наведеної вище норми, позивач мав право звертатися з вимогами у цій справі без обмеження їх будь-яким строком.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шнайдера Олександра Богдановича - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 по справі № 520/14956/21 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2016 - 2017 роки, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за 2016 - 2017 роки, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату  недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час проходження військової служби за 2016 - 2017 роки.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін