Справа № 462/8735/21                        Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/437/22                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 червня 2022 року м.Львів                                 
Справа № 462/8735/21
   Провадження № 22ц/811/437/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.  

розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова ухвалене у м. Львові 31 грудня 2021 року у складі судді Боровкова Д.О., у справі за позовом ОСОБА_1  до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, -
встановив:
       29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона працювала провідним бухгалтером будівельно-ремонтного цеху (035) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена за власним бажанням. На день звільнення їй не виплатили розрахункові кошти. Розрахунок по заробітній платі з нею було проведено не в день звільнення, а лише 9 листопада 2021 року. У зв`язку із цим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 травня 2021 року по 9 листопада 2021 року у розмірі 38 663 грн. 13 коп.
       Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних їй сум із стягненням з цих коштів податків та обов`язкових платежів. Проведено розподіл судових витрат.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Вказує, що не може вважатись справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам справи розмір виплат середнього заробітку в сумі 10 000 грн., оскільки рішення не містить правового висновку про те, на якій підставі суд зменшив розмір середнього заробітку, який мав сплатити відповідач за тривалу затримку виплат з його вини належних їй сум, передбачених Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», трудовим договором та Колективним договором, укладеним на підприємстві. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позові вимоги.
       Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.
       Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
       Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 28 квітня 2021 року звільнена за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з посади провідного бухгалтера будівельно-ремонтного цеху (035) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» відповідно до наказу № 105к від 28 квітня 2021 року.
       Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 липня 2021 року по справі №462/3375/21 позов ОСОБА_1  до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено.Визнано неправильним формулювання причини звільнення ОСОБА_1  з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА»: «Звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України».Змінено у трудовій книжці  ОСОБА_1  формулювання причини звільнення ОСОБА_1  «Звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «Звільнено за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України».Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь  ОСОБА_1 6 230,85 грн. вихідної допомоги.та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року у розмірі 3 514,83 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Цим рішенням суду встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 319 грн. 53 коп.
       10 листопада 2021 року відповідачем виплачено 11 561,68 грн. заборгованості відповідно до рішення суду.
       Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.
       Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
       Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
       Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.
       У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
       Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
       Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить: 319,53 грн. х 121 = 38 663,13 грн.
       Такий розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку ним не надано.
Судом встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не провело з нею розрахунок у повному обсязі. Сума невиплаченої вихідної допомоги становила 6 230,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 3 514,83 грн., що разом становило 9 745,68 грн.
При вирішенні спору судом першої інстанції застосовано висновки Великої палати Верховного Суду, наведені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, які полягають у врахуванні принципу розумності, справедливості та пропорційності. Також суд взяв до уваги, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, що не виключає відповідальності відповідача за своєчасну виплату заробітку. 
З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку в розмірі 10 000, що є достатньою компенсацію майнових втрат, які понесла позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.
       З висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи, засадам і принципам цивільного судочинства, належить погодитися. Такі висновки суду не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий
Судді