ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 серпня 2022 року           справа №360/4555/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 р. у справі № 360/4555/19  (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Лисичанську Луганської області), в якому позивач просив: 1) визнати дії управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області щодо винесення рішення про відмову у перерахунку пенсії № 9057/03-33 від 04.10.2019, яким відмовлено у перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року протиправними з 25.04.2019 року; 2) визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області № 9057/03-33 від 04.10.2019 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статей 49, 50, частини 3 статті 59, статті 60 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, абзацу 4 пункту 28 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 352-ХІ1 від 22 жовтня 1993 року з 25 квітня 2019 року та виплатити недоотриманні суми пенсії з 25 квітня 2019 року.
В обґрунтування вимог зазначено, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та прийняття рішення про відмову у перерахунку пенсії є протиправними у зв`язку з тим, що, відмовляючи у перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи", відповідач посилається на відсутність порядку (процедури) такого перерахунку, не враховуючи при цьому положення ч. 3 ст. 59 Закону, яким не передбачено окремої процедури такого перерахунку. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії такими, що не відповідають вимогам закону, що стало підставою для звернення позивача до суду. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 р. у справі № 360/4555/19 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 04.10.2019 № 9057/03-33 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за заявою від 14.06.2019. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2019 про перерахунок пенсії та прийняти обґрунтоване рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Позивачем на зазначене рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково (змінити) оскаржуване судове рішення в частині відмови у визнанні дій протиправними щодо відмови в перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року протиправними з 25.04.2019 року; та в частині відмови у зобов`язанні управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статей 49, 50, частини 3 статті 59, статті 60 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, абзацу 4 пункту 28 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 352-ХІ1 від 22 жовтня 1993 року з 25 квітня 2019 року та виплатити недоотриманні суми пенсії з 25 квітня 2019 року.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким визнати дії управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області протиправними щодо відмови в перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року протиправними з 25.04.2019 року; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статей 49, 50, частини 3 статті 59, статті 60 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, абзацу 4 пункту 28 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 352-ХІ1 від 22 жовтня 1993 року з 25 квітня 2019 року та виплатити недоотриманні суми пенсії з 25 квітня 2019 року.  
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку стосовно доказування правомірності прийнятого рішення у відмови у перерахунку пенсії, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та не вірно обраховано за формулою, визначеною законодавством, належну до виплати суму пенсії позивачу.   
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1).                                                                                                               Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.                                                                                                               Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.          Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.           
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІ групи, що підтверджується копіями паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та копією пенсійної справи позивача (арк. спр. 8, 26-193).
Посвідченнями від 21.08.2019 серії НОМЕР_2 , від 24.06.2014 серії НОМЕР_3 , від 16.06.2017 серії НОМЕР_4 , довідкою до акта огляду МСЕК від 04.06.2014 серії 10 ААВ № 396430, довідкою від 04.06.2014 серії 10 ААА № 055978 підтверджено, що позивач є інвалідом другої групи, захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (арк. спр. 9, 11).
Донецькою регіональною міжвідомчою експертною комісією на засіданні від 13.04.2007 № 205 складено експертний висновок, з якого встановлено, що у позивача захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС (арк. спр. 12).
Відповідно до архівної довідки від 16.01.2007 № 35195, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07.05.1986 (наказ № 1) по 07.06.1986 (наказ № 37). Отримав дозу опромінення 25 рентген (арк. спр. 34).
Військовим квитком від 02.11.1983 НОМЕР_5 підтверджено, що позивач з 07.05.1986 по 07.06.1986 у складі в/ч № 34102 брав участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС (арк. спр. 33).
Позивач 14.06.2019 звернувся до відповідача із письмовою заявою про перерахунок пенсії згідно з частиною 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та на підставі Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ)/209 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) (арк. спр. 14).
Рішенням від 04.10.2019 № 9057/03-33 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії. В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що на дату звернення із вищевказаною заявою механізм обчислення пенсій по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (крім дійсної строкової) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, Порядком № 1210 не передбачений (арк. спр. 15-16).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша).
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно із статтею 58 Закону № 1058-IV на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення.
Закон України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно зі статтею 1 Закону № 796-ХІІ він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розділом VIII Закону № 796-ХІІ. 
Статтею 59 зазначеного Закону урегульовано порядок призначення пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. 
Частиною 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали особами з інвалідністю, пенсія з інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Статтею 54 Закону № 796-ХІІ встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, що визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. 
Тобто, частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2017, було визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали особою з інвалідністю. 
Зазначеною нормою у редакції, чинній з 01.10.2017, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Аналіз редакцій частини 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ давав підстави для висновку, що Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї. Водночас незмінною залишалась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок № 1210).
Пунктом 9-1 Порядку № 1210 передбачено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
25 квітня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№ 1-р(II)/2019), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".
Отже, обмеження, встановлені частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби, втратили чинність з 25.04.2019.
Судом встановлено, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07.05.1986 (наказ № 1) по 07.06.1986 (наказ № 37) та отримав дозу опромінення 25 рентген (арк. спр. 34), позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 9, 11). 
Військовим квитком від 02.11.1983 НОМЕР_5 підтверджено, що строкову військову службу позивач проходив з 10.11.1983 по 24.11.1985, цей факт також підтверджується записом у трудовій книжці; з 07.05.1986 по 07.06.1986 позивач у складі в/ч № 34102 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 30, 33).
Сукд зазначає, що надані матеріали пенсійної справи позивача не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військової служби (військових зборів), що унеможливлює суд перевірити питання, чи має позивач право на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019.
В оскарженому рішенні від 04.10.2019 № 9057/03-33 відповідачем також не наведено жодних підстав щодо наявності або відсутності в позивача права на перерахунок пенсії згідно з частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019.
В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що на дату звернення із заявою механізм обчислення пенсій по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (крім дійсної строкової) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю Порядком № 1210 не передбачений.
З таким твердженням відповідача суд не погодився, оскільки пунктом 1 Порядку № 1210 прямо визначено, що цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. (Пункт 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 851 від 15.11.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року).
У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 25 квітня 2019 року у справі №1-р(ІІ)/2019 постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" № 543 від 26 червня 2019 року внесено зміни до Порядку №1210.
Пунктом 9-1 Порядку № 1210, в редакції, яка діє з 01.07.2019, передбачено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою.
Суд зазначає, що абзац перший пункту 9-1 Порядку № 1210 (в редакції Постанови КМ № 543 від 26.06.2019) діє з 01.07.2019, а тому посилання відповідача в оскарженому рішенні від 04.10.2019 на те, що відсутній механізм обчислення пенсій, як на підставу для відмови позивачу в перерахунку пенсії, є безпідставним та протиправним.
Судом встановлено, що оскаржене рішення від 04.10.2019 не містить конкретних підстав для відмови в перерахунку пенсії позивачу згідно з частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019, що свідчить про недотримання відповідачем принципам обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення.
Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, відсутність у рішенні від 04.10.2019 про відмову в перерахунку пенсії конкретних підстав щодо відсутності права позивача на перерахунок пенсії згідно з частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019, мотивів нездійснення спірного перерахунку, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, і свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано.
Щодо строків розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Зазначена норма кореспондується з п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), відповідно до якої заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що після прийняття заяви про призначення (перерахунок) пенсії територіальний орган Пенсійного фонду зобов`язаний не пізніше 10 днів з дня її надходження прийняти рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Як установлено судом, з заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся до відповідача 14.06.2019, рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідачем прийнято 04.10.2019, тобто пізніше 10 днів з дня надходження заяви, а саме - після сплину більше ніж трьох місяців, що також свідчить про порушення прав позивача на своєчасний розгляд його заяви.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Вразовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 04.10.2019 № 9057/03-33 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зважаючи на дискреційні повноваження Пенсійного фонду у питаннях призначення пенсії, її обчислення, перерахунку тощо, а також неприйняття відповідачем відповідного рішення про перерахунок пенсії позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.06.2019 про перерахунок пенсії та прийняти обґрунтоване рішення.
Що стосується позовної вимоги про визнання дій відповідача щодо винесення рішення про відмову у перерахунку пенсії № 9057/03-33 від 04.10.2019, яким відмовлено у перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року протиправними з 25.04.2019, суд не знаходить підстав для її задоволення.
Під терміном "дії" слід розуміти певну активну поведінку суб`єкта. Самі по собі дії відповідача в даному випадку не тягнуть для позивача правових наслідків. Такі наслідки має акт індивідуальної дії, в даному випадку - рішення про відмову у перерахунку пенсії від 04.10.2019 № 9057/03-33.
Оскільки суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії від 04.10.2019 № 9057/03-33, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти обґрунтоване рішення, що є ефективним, належним і необхідним засобом поновлення порушеного права позивача, суд не знаходить підстав для додаткового визнання протиправними дій відповідача. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у рішенні від 25 лютого 2020 року у зразковій адміністративній справі № 520/1972/19.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 р. у справі № 360/4555/19 - залишити без задоволення.                                                                                                                     
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 р. у справі № 360/4555/19 - залишити без змін.                                                                                            Повне судове рішення складено 23 серпня 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              А.В. Гайдар