ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 липня 2022 року 	м.Дніпро	справа № 340/5945/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №340/5945/21 (суддя Брегей Р.В., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні)) за позовом керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області до Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Керівник Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області                        (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Рівнянську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградській області вчинити дії та забезпечити виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами села Новоєгорівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, орієнтовно площею 1,0га, з розташованим на ній сміттєзвалищем твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, перший заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що в позовній заяві було зазначено, що у спірних правовідносинах законодавством не надано право звертатись до суду на захист інтересів держави жодному суб`єкту владних повноважень. Представництво інтересів держави в суді в даному випадку до уповноваження на це Держекоінспекції чи створення органу з такими функціями може здійснюватися лише прокурором самостійно як позивачем. Відсутність компетентного органу та наявність порушених інтересів держави обґрунтовано в тексті позовної заяви, проте суд наведене не врахував.
Відповідач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу не скористався. У відзиві стверджує, що суд повно встановив обставини справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції на думку відповідача відсутні.
Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст. 311 КАС України, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновків, що скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
З матеріалів справи встановлено, що прокурор звернувся до голови Рівнянської сільської об`єднаної територіальної громади в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 5 Закону України « Про інформацію» із запитом про надання інформації щодо прийняття рішень про відвід земельних ділянок для сміттєзвалищ, паспортизації таких сміттєзвалищ, інформаціїї про наявність стихійних сміттєзвалищ на території  ОТГ та вжиття заходів з їх ліквідації. Запит обґрунтовано метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в екологічній сфері (а.с.13-15).
На запит прокурора була надана відповідь, в якій зазначено, що стихійних сміттєзвалищ на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району не виявлено, технічна документація земельних ділянок, які виділено та використовуються під сміттєзвалищами, не розроблялася через брак коштів в бюджеті. Питання із закладення витрат до бюджету Ради для проведення обладнання паспортизованих сміттєзвалищ відповідно до встановлених правил експлуатації полігонів побутових відходів вирішується. (а.с.16). До листа з інформацією додані копії паспортів місць видалення відходів (а.с.17-30).
Прокурор звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача забезпечити виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами села Новоєгорівка, на якій розміщено сміттєзвалище твердих побутових відходів, та здійснити  державну реєстрацію земельної ділянки з тих підстав, що відповідачем не забезпечено виконання вимог чинного законодавства в частині виготовлення документації землеустрою та державної реєстрації речових прав.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що прокурор не є належним позивачем у справі, оскільки саме Держекоінспекція наділена повноваженнями звертатися до суду з вимогами до Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградській області у питаннях дотримання законодавства в сфері поводження з відходами, а згоду на заміну позивача суду не надано.
Колегія суддів, переглядаючи судове рішення погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову, проте з інших підстав.
Приписами частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі по тексту - Закон України №1697-VII) встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України №1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Окремими абзацами частини четвертої статті 23 встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:
витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом;
отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.
Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього, або ж звертається в інтересах громадян, які за віком, станом здоров`я чи соціально-правовим статусом самі не спроможні захистити свої права. Таке обґрунтування повинно ґрунтуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку. Також необхідно обґрунтувати, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. 
У Рішенні від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив про те, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини Рішення від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Отже, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що бездіяльність відповідача та невжиття дій, які передбачені нормами законодавства, викликають необхідність звернення до суду із зазначеним позовом. 
При цьому прокурор не конкретизує, у чому ж полягають інтереси держави та у якій сфері. Доводи позову складаються з інформації про права і обов`язки відповідача та зазначення про недотримання територільною громадою ряду норм законодавства.
У позові прокурор просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії, проте такі вимоги не відповідають п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, а саме для вирішення питання щодо зобов`язання вчинити певні дії, необхідно встановити протиправну бездіяльність, проте цього прокурор не вимагає.
З огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, приходить до висновків, що підстави для задоволення позову відсутні. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, як і для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 340/5945/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак