ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/11623/21 пров. № А/857/2897/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я.
з участю секретаря судового засідання     Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року (суддя першої інстанції Потабенко В.А., м. Львів, повний текст складено 04.01.2022)

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1  звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.04.2020 №0006683306, №0006703306, №0006693306.
При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками перевірки, на підставі яких було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Наголосив, що уклав з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір від 08.11.2006. У подальшому, було укладено додаткову угоду № 1 від 10.12.2018, згідно якої змінено валюту кредиту з євро на гривню, а зобов`язання по кредиту у вигляді сплати основного боргу та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за рішенням банку прощені. Зазначив, що відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Отже вважає, що відсутні підстави для нарахування позивачу податкових зобов`язань.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0006683306 від 06.04.2020, № 0006703306 від 06.04.2020, № 0006693306 від 06.04.2020. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області в користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову до суду судового збору в розмірі 908  гривень.
Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає, таке постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення  та постановити нове – про відмову в задоволені позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу податкових зобов`язань з огляду на неотримання ним оподатковуваного доходу. Так, перевіркою було встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» листом від 26.11.2019 №20.1.0.0.0/7-191115/4401 повідомило, що з ОСОБА_2 10.12.2018 було укладено додаткову угоду №1, згідно якої зобов`язання позичальника по сплаті основного боргу за кредитом у розмірі 49539,20 грн за рішенням банку прощені. Дану суму відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126» відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, який  підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Крім того, у п. 1.4 ч. 1 додаткової угоди №1 зазначено суму основного боргу, яка прощена позивачу. Пунктом 1.9 ч. 1 вказаної угоди банк повідомив ОСОБА_1 про необхідність виконання ним вимог абз «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Своїм підписом позичальник засвідчив, що погодився з вимогами додаткової угоди № 1. Згідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткове благо – кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Водночас, позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи до за 2018 рік не подав, доходи у вигляді додаткового блага за 2018 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2018 рік не сплатив. Отже, мало місце  порушення ОСОБА_1 вимог пп. 164.2.17 («д») п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 8917,06 грн; пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п «в» п. 176.1 ст. 176, п. 177.11 ст. 177, п. 179.1 ст. 179 ПК України  в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік; пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2018 рік на загальну суму 743,09 грн. Враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення рішення є законними.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечив щодо її задоволення та зазначив про безпідставність доводів апелянта. 
У судовому засіданні представник апелянта Шаркаєва Х.С. підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. 
Позивач у судовому засіданні пояснив, що вважає позов обґрунтованим і суд першої інстанції правильно його задовольнив. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для  задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 08.11.2006 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №LVH1SZ00000001, згідно з яким ОСОБА_1 отримано кредит 3000 євро на строк з 08.11.2006 по 08.11.2008 включно на навчання за кордоном, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
У подальшому між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» 10.12.2018 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №LVH1SZ00000001 від 08.11.2006.
Згідно п. 1.1 додаткової угоди заборгованість за договором на дату укладення цієї додаткової угоди становить 57166,73 євро, а саме: заборгованість за кредитом 2405,31 євро, заборгованість за відсотками 12869,86 євро, заборгованість за неустойкою 41891,56 євро.
Згідно п. 1.2 було змінено валюту кредиту за договором з євро на гривню за курсом НБУ на дату укладення цієї додаткової угоди - 31,638950 грн за 1 євро, в зв`язку з чим заборгованість за кредитом становить 1808695,31 грн, а саме: заборгованість за кредитом 76101,48 грн, заборгованість за відсотками 407188,86 грн, заборгованість за неустойкою 1325404,97 грн.
Пунктом 1.3 додаткової угоди визначено, що сума заборгованості, що виникла за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1732593,83 грн, а саме: відсотки у розмірі 407188,86 грн, пеня 1325404,97 грн.
Пунктом 1.4 даної додаткової угоди визначено, що зобов`язання позичальника по сплаті основного боргу за кредитом в розмірі 49539,20 грн, що є різницею між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, за рішенням банку прощені.
Пунктом 1.5. додаткової угоди визначено, що зобов`язання позичальника по сплаті процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за цим кредитом в розмірі 1732593,85 грн. за рішенням банку прощені.
Відповідно до п. 1.9 додаткової угоди позичальник засвідчує, що повністю розуміє наслідки прощення заборгованості, викладені в п.п. 1.4, 1.5 даної додаткової угоди та є повідомленим про прощення боргу та необхідність виконання ним вимог частини "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, та розуміє, що прощені суми є доходом, отриманим ним (платником податку) як додаткове благо (далі - дохід), та зобов`язується самостійно сплатити податок з доходу, та зобов`язується відобразити дохід у річній податковій декларації, за виключенням випадків, що відповідають п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Пунктом 1.7 даної додаткової угоди передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту в строки, зазначені в графіку погашення кредиту (додаток №1 до цієї додаткової угоди), що викладається в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.
Додатком №1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору №LVH1SZ00000001 від 08.11.2006 затверджено графік погашення заборгованості, зокрема, 10.12.2018 позивачу слід сплатити залишок по кредиту у вигляді тіла кредиту в розмірі 26562,28 грн, що ОСОБА_1  було зроблено.
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0/7-200213/345 від 18.02.2020 позивач не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, зобов`язання за кредитним договором в розмірі було виконано позивачем в повному обсязі.
На запит ГУ ДПС у Львівській області, АТ КБ «Приватбанк» листом від 26.11.2019 №20.1.0.0.0/7-191115/4401 повідомило, що з ОСОБА_1 10.12.2018 укладено додаткову угоду №1, згідно якої зобов`язання позичальника по сплаті основного боргу за кредитом у розмірі 49539,20 грн, що є різницею між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, за рішенням банку прощені.
Дану суму відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126».
У період з 10.03.2020 по 16.03.2020    ГУ ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів фізичної особи - платника податків ОСОБА_1  за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
За результатами проведення вказаної перевірки складено акт № 580/33.6-03/ НОМЕР_1 від 17.03.2020.
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
- абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 8917,06 грн.
- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 177.11 ст. 177, п. 179.1 ст. 179 ПК України в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік.
- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2018 рік на загальну суму 743,09 грн.
06.04.2020 ГУ ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення:
- №0006683306, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 11146,32 грн, в тому числі основне зобов`язання 8917,06 грн, штрафні (фінансові) санкції 2229,26 грн;
- №0006703306, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 928,86 грн, в тому числі основне зобов`язання 743,09 грн, штрафні (фінансові) санкції 185,77 грн;
- №0006693306, яким застосовано штрафні (фінансові) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 170 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаних податкових повідомлень-рішень з таких підстав. 
Згідно з п.п. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року, станом на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором, а також прощену (анульовану) кредитором суму основного боргу у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року
Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015. Так, вказаним Законом підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено п. 8, згідно якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Крім того, редакція п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Цього не можна сказати про суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, а також суми прощені (анульовані) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах  від 10.05.2018 у справі № 802/142/17-а, від 21.11.2018 у справі № 813/279/16, від 22.05.2019 у справі № 821/3224/15-а.
Судом з матеріалів справи, а саме з копії додаткової угоди № 1 до кредитного договору №LVH1SZ00000001 від 08.11.2006 встановлено, що позивач був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу, і, відповідно, зобов`язаний був відобразити анульовану суму основного боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку або сплатити таку суму основного боргу.
Як випливає з акта перевірки, позивачу було розраховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік та відповідно з військового збору за 2018 рік, виходячи з суми 49539,20 грн.
Водночас, як зазначено у п. 1.4 додаткової угоди № 1 від 10.12.20218 до кредитного договору №LVH1SZ00000001 від 08.11.2006, сума в 49539,20 грн. являє собою не просто суму основного боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а суму основного боргу, що є різницею між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.
У той же час така сума не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до п. 8 підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Що ж стосується тіла кредиту (основного боргу), то таке позивачем було сплачено 10.12.2018 в сумі 26562,28 грн.
Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 10.12.2018 у гривнях становила 1808695,31, з яких 1732593,83 грн - відсотки, комісія, пеня, прощені банком, 49539,20 грн - сума основного боргу, що є різницею між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощені банком, 26562,28 грн - тіло кредиту (основний борг).
Оскільки податковим органом було обчислено суму податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік та військового збору за 2018 рік, виходячи з суми 49539,20 грн, яка не додатковим благом і, відповідно, не включається до оподатковуваного доходу, то спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними .
Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність у позивача обов`язку відобразити анульовану суму основного боргу в складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, оскільки така сума основного боргу була ним сплачена банку.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 12.05.2022.