Постанова
Іменем України                            

13 травня 2022 року
м. Київ

справа № 478/1072/21
провадження № 61-1370св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М,
 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Казанківська селищна рада, Казанківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Одеса),
 
розглянув  у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року в складі судді Сябренко І. П. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Царюк Л. М., Бондаренко Т. З., Яворської Ж. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_2 ,                                ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області.
 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказувала, що її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в селі Дмитрівка Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, сім`ї не мав, проживав сам, вживав алкогольні напої, хворів, але до лікарні не звертався. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що їй повідомила листоноша, проте через скрутне матеріальне становище за браком коштів вона не змогла доправити тіло брата на судово-медичне обстеження і в силу своєї юридичної необізнаності разом зі своїми рідними провела його поховання без відповідного огляду лікаря та оформлення лікарського свідоцтва про смерть. 
 
У серпні 2021 року вона зверталася до Казанківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , але їй було відмовлено через відсутність лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть, тому вона змушена звертатися до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня                           2021 року, залишеним беззмін постановою Миколаївського апеляційного суду                              від 21 грудня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що заявником не зазначено та не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті ОСОБА_2  у певний час, у певному місці і за певних обставин, не вказано час смерті, не зазначено за яких обставин настала смерть останнього і чому факт смерті не було зареєстровано.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
20 січня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                     від 21 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Як на підставу оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, за відсутності відповідної заяви про смерть, лікарського свідоцтва або іншого документу про смерть особи.  
 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Установлено, що звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 надала відповідні докази,  а саме:
- витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кременчук Полтавської області, про що 25 жовтня 1969 року зроблено відповідний актовий запис за № 2177; докази того, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00030699817, виданого Устинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)              від 12 травня 2021 року;
 
- свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 07 березня                         2014 року про те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
 
-  витяг із погосподарської книги Дмитрівської сільської ради, особовий рахунок закрито ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , голова господарства, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син, який помер у листопаді 2006 року, проживали в селі Дмитрівка Баштанського (Казанківського) району;
 
-  акт, складений старостою сіл Дмитрівка, Сергіївка, Нововасилівка                              ОСОБА_5 за № 114 від 14 травня 2021 року про те, що громадянин                       ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав в селі Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області, згідно з погосподарською книгою особового рахунку № НОМЕР_2 адресата домогосподарства. У листопаді 2006 року ОСОБА_2 помер та був похований на кладовищі в селі Дмитрівка;
 
- відповідь Казанківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області від 27 серпня 2021 року, надану на заяву ОСОБА_1 щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 ;
 
- довідку директора-головного лікаря КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» Казанківської селищної ради від 18 червня 2021 року про те, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у листопаді 2006 року не видавалося.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
 
Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.
 
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час проводиться у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) факту смерті.
 
Факт смерті особи у певний час за відмови органів РАЦС зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів РАЦС у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.
 
При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.
 
Станом на листопад 2006 року (зі слів заявниці - час смерті ОСОБА_2 ) були чинними Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, згідно з пунктами 3.1-3.3, 3.15 розділу 3 вказаних Правил особи, які виявили ознаки смерті іншої людини, мають повідомити заклад охорони здоров`я, а заява про реєстрацію смерті в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть або фельдшерської довідки про смерть встановленої форми, має бути зроблена не пізніше п`яти діб з дня смерті.
 
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня           1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний  час приймаються до провадження суду і розглядаються за  умови  подання  заявниками  документів  про  відмову   органів реєстрації  актів  громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник  зобов`язаний  обґрунтувати  свою  заяву  посиланнями   на докази,  що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. 
 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Заявницею не наведено обставин, які свідчать про те,  що ОСОБА_2 помер, а також не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин його смерті у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб, документи, що підтверджують померлу особу: паспорт, військовий квиток, тощо), не вказано час смерті, не зазначено за яких обставин настала смерть останнього і чому факт смерті не було зареєстровано.
 
При цьому наданий ОСОБА_1 до заяви доказ, зокрема, акт, складений старостою сіл Дмитрівка, Сергіївка, Нововасилівка ОСОБА_5 про те, що громадянин                   ОСОБА_2 помер у листопаді 2006 року, обґрунтовано не взятий судами до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки виданий майже через 15 років після зазначеної в ній дати смерті особи, в ньому відсутня інформація щодо первинних документів, на підставі яких орган місцевого самоврядування підтверджує факт смерті ОСОБА_2 .
 
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням встановлених у цій справі обставин не вбачається неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
 
Посилання заявниці на те, що суди, відмовляючи в задоволенні заяви, не роз`яснили їй в який саме спосіб вона може встановити вищевказаний факт та зареєструвати смерть брата ОСОБА_2 за відсутності відповідної заяви, лікарського свідоцтва або іншого документа про смерть особи не заслуговують на увагу та не впливають на законність та обґрунтованість судових рішень. 
 
У справах окремого провадження саме на заявника покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається та надати відповідні докази на їх підтвердження, а на суд під час ухвалення рішення покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги заявника та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та  апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок.
 
З огляду на викладене Верховний Суд, у межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що вони належним чином не підтверджені та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій  без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 403, 404, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. В. Сердюк
 
С. Ю. Мартєв
 
І. М. Фаловська