ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22534/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року                                                                                        м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в якому просив: 
- визнати протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, передбаченої ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі меншому ніж вісім мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, передбаченої ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач помилково зазначив в позовних вимогах посилання на ст. 12 замість ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", водночас судом не надано можливості позивачу надати відповідних пояснень з даного приводу та застосовано формальний підхід. 
Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги оскільки лише ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено пільги особам з інвалідністю внаслідок війни, проте позовні вимоги відносно зазначеної статті заявлені не були.
Додатково зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин, були чинними нормативно-правові акти, які мали однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до копії посвідчення від 02 червня 2020 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Позивачу в 2020 році здійснено виплату допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю ІІ групи в наслідок війни, у розмірі 3640,00 грн.
ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою від 01 серпня 2020 року, якою просив провести перерахунок та виплату грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком.
Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат листом від 13 серпня 2020 року № 03/07-Д-902-011 повідоми позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку та доплати розміру разової грошової допомоги оскільки разова грошова допомога до 5 травня 2020 року, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, надана відповідно до виділених бюджетом коштів і прийнятої постанови Кабінету Міністрів України.
Вважаючи протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі меншому ніж вісім мінімальних пенсій за віком позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, передбаченої саме ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та, як наслідок зобов`язати відповідача провести перерахунок на виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, передбаченої саме ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, проте норма ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367- XIV) не містить згадки про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ.
01 січня 1999 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 №367-XIV (далі - Закон № 367-ХІV), яким ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" доповнено частиною в такій редакції: "щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.".
У подальшому, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107-VI текст вказаної вище частини ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 вказані зміни, внесені Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними.
Згідно з пп. 5 п. 63 розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у п. 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року приписи п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст. ст. 12 та 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та приписи ст. 12 та 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п. 20 Розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та особам з інвалідністю, внаслідок війни.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку визначеному у редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XІV.
Водночас, як зазначено вище, єдиною підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції зазначено те, що позовні вимоги позивача стосуються виплати останньому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі восьми мінімальних пенсії за віком, як особі з інвалідністю ІІ групи, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", водночас така виплата передбачена ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Разом з тим колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції занадто формальними, оскільки відповідачем не заперечується факт наявності у позивача права для виплати останньому разової грошової допомоги в 2020 році, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, водночас спірним є лише розмір такої виплати.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону № 367- XIV) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 19 лютого 2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" визначено розмір виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни - 3640,00 грн.
Отже, на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і постанова Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові 13 січня 2021 року (справа №440/2722/20 з аналогічними цій справі правовідносинами) сформовано правовий висновок, що виходячи із визначених у ч. 4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який має вищу юридичну силу.
Таким чином, разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися у розмірі, встановленому Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону № 367-ХІV.
Відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України").
Як уже вказувалось, позивачу виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 3640,00 грн., водночас належало виплатити виходячи з восьми мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни ІІ групи.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дій Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому ніж передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІ групи недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста від 08 грудня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. 
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п. 8 ст. 5 Закону України Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI (зі змінами) позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід війни ІІ групи (посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2020 року).
Оскільки інших доказів понесення судових витрат не надано, такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправними дій Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІ групи щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому ніж передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІ групи недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                    Є.В. Чаку