ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року 
м. Київ
справа №640/12641/20
адміністративне провадження № К/9901/23116/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Данилевич  Н.  А., Шевцової  Н. В.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного суду міста Києва про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2021 року (суддя Мазур  А.  С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року (головуючий суддя Собків  Я.  М., судді: Глущенко  Я.  Б., Черпіцька  Л.  Т.),
І. Суть спору
У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Дарницького районного суду міста Києва (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправною відмову Дарницького районного суду міста Києва надати інформацію на запит    ОСОБА_1 від 08  травня 2020 року та зобов`язати Дарницький районний суд міста Києва надати запитувану інформацію.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідь Дарницького районного суду міста Києва на запит позивача від 08  травня 2020  року про те, що запитувана інформація не є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а стосується ходу розгляду справи, є протиправною.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.
08  травня 2020  року        ОСОБА_1 направив засобами електронного зв`язку на електронну адресу inbox@dr.court.gov.ua запит на публічну інформацію, в якому просив Дарницький районний суд міста Києва повідомити наступну інформацію:
1) яка причина, що рішення не оприлюднене у реєстрі судових рішень;
2) чи проводилось судове засідання у справі №  753/11968/17 у закритому режимі?
3) вказати прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка при надсиланні копії рішення у Реєстр поставила позначку про розгляд справи у закритому засіданні?
4) чи знято цю позначку на даний момент?   
5) чи є постанова у справі №  753/11968/17 у вільному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень?
6) вказати прізвище, ім`я, по-батькові особи щодо якої розглядалась ця справа.
12  травня 2020  року на електронну адресу inbox@court.gov.ua від Державної судової адміністрації України було надіслано за належністю інформаційний запит        ОСОБА_1 від 08  травня 2020  року в частині п.1-2 запиту.
Листом Дарницького районного суду міста Києва від 22  травня 2020  року вих.  №  5/350/2020 в частині п.1-2 запиту повідомлено позивача, що запитувана інформація не є публічною у розумінні вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а враховуючи те, що запитувана інформація стосується безпосередньо ходу розгляду судової справи, а заявником не надано жодних підтверджуючих доказів того, що він є учасником справи № 753/11968/17, у наданні запитуваної інформації судом було відмовлено.
Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19  квітня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанцій, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зі змісту електронного запиту на публічну інформацію позивача від 08  травня 2020  року вбачається, що інформація, яку просить надати позивач, пов`язана саме із особливостями відправлення правосуддя у справі №  753/11968/17. Водночас, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що запитувана інформація по справі стосується прав та інтересів заявника.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2021  року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12  серпня 2021  року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування позиції, позивач посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування ст. 1, 3, 4, 5, 12, 19, 20, 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у подібних правовідносинах. 
Скаржник зазначає, що оприлюднення/неоприлюднення текстів судових рішень є владними-управлінськими функціями, адже стосується організаційного забезпечення роботи суду. Виконання розпорядником обов`язку щодо оприлюднення судових рішень не звільняє від обов`язку надати публічну інформацію на запит. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем не застосовано «трискладового тесту» під час обмеження доступу до інформації.
Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому останній просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. 
Дарницький районний суд міста Києва зазначає, що запитувана позивачем інформація стосується процесуальних питань, які безпосередньо стосуються відправлення правосуддя, тому така дія не може відноситися до владно-управлінських функцій. Також відповідач уважає, що інформація, яка запитувалась позивачем, не підпадає під критерії інформації, що становить суспільний інтерес та не є суспільно необхідною інформацією.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
За приписами ч. 2 ст. 19 Основного Закону України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року №  2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №  2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №  2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону №  2939-VI).
Стаття 5 Закону №  2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За приписами ст. 6 Закону №  2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №  2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Положеннями ст. 14 Закону №  2939-VI на розпорядників публічної інформації покладені обов`язки, зокрема, оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 1, 2 ст. 19 Закону №  2939-VI).
Відповідно до ст. 22 Закону №  2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Згідно з ст. 2 Закону України від 22 грудня 2005 року №  3262-ІV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон №  3262-ІV) рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.
Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.
Частиною 1 ст. 3 Закону №  3262-IV установлено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №  3262-IV загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону №  3262-IV у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні.
VІІ. Висновки Верховного Суду
В силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що питання, які поставлені позивачем у запиті (яка причина, що рішення не оприлюднене у реєстрі судових рішень; чи проводилось судове засідання у справі №  753/11968/17 у закритому режимі?) пов`язані із особливостями відправлення правосуддя у справі №  753/11968/17. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом.
Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що оприлюднення/неоприлюднення текстів судових рішень є владними-управлінськими функціями, адже стосується організаційного забезпечення роботи суду. Виконання розпорядником обов`язку щодо оприлюднення судових рішень не звільняє від обов`язку надати публічну інформацію на запит. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем не застосовано «трискладового тесту» під час обмеження доступу до інформації.
Колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Аналіз положень Закону №  2939-VI дає підстави для висновку, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. При цьому, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п. 1-3 ч. 2 ст. 6 цього Закону. 
Ці вимоги є «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. Доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».
Верховний Суд звертає увагу на те, що положення ч. 2 ст. 6 Закону №  2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».
Отже, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Поряд з цим, Верховний Суд наголошує на тому, що відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від  30  січня 2020 року у справі №  806/1959/16, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №  9901/249/19.
З огляду на встановлені обставини спірних правовідносин у справі, суди наголошували на тому, що запитувана інформація пов`язана з особливостями здійснення правосуддя у справі №  753/11968/17, оскільки стосується питання чи розглядалась ця справа у закритому судовому засіданні.
При цьому відповідач, посилаючись у відповіді на вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не обґрунтував відповідність запитуваної інформації зазначеним вище критеріям.
Отже, таку відповідь не можна вважати розглядом запиту на отримання публічної інформації, тому суди попередніх інстанцій помилково відмовили позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки фактично звернення ОСОБА_1 у відповідності до Закону №  2939-VI не розглянуто.
Таким чином, належним способом захисту порушеного права на отримання позивачем запитуваної інформації є зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на отримання публічної інформації з дотриманням вимог Закону №  2939-VI, з урахуванням висновків суду, зроблених у цій адміністративній справі.
Поряд з цим, відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанцій зазначили, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 норми Закону №  3262-IV у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені, зокрема, такі відомості: інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні. У таких випадках суд має вказати, яка саме інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні, не підлягає розголошенню і має бути замінена літерними або цифровими позначеннями. 
Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15  червня 2020 року у справі №  826/20221/16.
Верховний Суд уважає, що посилання суду апеляційної інстанції на норми Закону №  3262-IV є безпідставними, оскільки цим Законом регулюються відносини щодо забезпечення доступу лише до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Реєстру (стаття 1 Закону №  3262-IV). 
Норми Закону №  2939-VІ та Закону №  3262-IV співвідносяться як загальні та спеціальні. Тому хоч інформація, яка міститься в судових рішеннях, є публічною у розумінні Закону №  2939-VІ, однак відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень регулюються Законом №  3262-IV, а положення Закону №  2939-VІ до цих відносин не застосовуються.
Проте, запит ОСОБА_1 не стосується інформації щодо забезпечення доступу до судових рішень, що регулюються Законом №  3262-IV, а є запитом на отримання публічної інформації.
Крім того, безпідставними є посилання суду апеляційної інстанції на приписи Закону України «Про виконавче провадження», оскільки спір у цій справі виник з інших правовідносин.
Відповідно до ч. 1- 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову частково. 
Ураховуючи, що за результатами розгляду цієї справи Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг підлягає частковому стягненню з Дарницького районного суду міста Києва шляхом безспірного списання за рахунок бюджетних асигнувань, а саме витрати на сплату судового збору за подання: позову у розмірі 420,40  грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок); апеляційної скарги у розмірі 681,00  грн (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок); касаційної скарги у розмірі 840,80  грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок), що разом складає 1942,20 грн (одна тисяча дев`ятсот сорок дві гривні 20 копійок).
Керуючись ст. 341, 344, 349, 351, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Дарницького районного суду міста Києва про визнання дій протиправними задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Дарницького районного суду міста Києва надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 08  травня 2020 року. 
Зобов`язати Дарницький районний суд міста Києва повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 08  травня 2020 року.
У решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного суду міста Києва (код ЄДРПОУ 02896704) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 1942,20 грн (одна тисяча дев`ятсот сорок дві гривні 20 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.  Е.  Мацедонська
Судді                                                                                                    Н.  А.  Данилевич
                                                                                                    Н.  В.  Шевцова