КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                             Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/1533/2022  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                              Справа № 761/8264/20
 
12 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.    
                                     -  Рубан С.М.
 
розглянувши у порядку письмого провадження справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рибака М.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача суму матеріального збитку - 19 399 грн., моральну шкоду - 128000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що18.02.2019 року приблизно о 08 годині 35 хвилин, ОСОБА_2 рухаючись на транспортному засобі «DaewooLanos», державний номерний знак НОМЕР_1 по Голосіївському проспекту в м. Києві, порушила правила дорожнього руху та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухаючись по пішохідному переходу, намагалась перетнути проїжджу частину.
Постановою Голосіївського районного суду від 28.10.2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вказувала на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана правої тім`яної області, забій правого ліктьового, колінного суглобів, пошкодження зв`язкового апарату правого гомілково-ступневого суглоба. 
Посилалася на те, що їй було спричинено матеріальну шкоду, яка виразилася у: придбанні медикаментів, медичного інвентарю, медичного обстеження; пошкодженні належного позивачу одягу, а саме: зимової куртки торгівельної марки «NewBalance» та сукні торгівельної марки «Stradivarius». Крім того, посилалася на те, що їйбула заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює у 128 000 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  1 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 15,00 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що висновки суду першої інстанції  є необґрунтованими, оскільки позов подано не до страховика, а до винуватця ДТП, а тому позовну заяву подано до належного відповідача, та позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. 
Звертала увагу на те, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» або інших нормативно-правових актах України відсутня правова норма, що передбачає втрату права на відшкодування шкоди, заподіяної джерелом небезпеки, у зв`язку із неподанням заяви про виплату страхового відшкодування, яка передбачена нормами ст. 37 цього Закону. 
Вважає, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.
Вказувала на те, що суд відмовивши у відшкодуванні матеріальної шкоди з підстав не звернення позивача до страхової компанії, в той же час приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, врахувавши, що позивач не звернулась до страхової компанії, однак відповідачем була заподіяна моральна шкода. Тобто, суд по різному застосовує одній й ті ж самі норми до різних позовних вимог.
Крім того, вважає, що сума моральної шкоди, визначена судом, є вочевидь неспівмірною заподіяній шкоді, оскільки відповідач через свою неуважність причинила шкоду здоров`ю позивача, що відобразилось на її моральному стані.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, суд належним чином дослідив та встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, зробив правильні висновки з урахуванням останньої позиції Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволеннючастково, виходячи з наступного.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та жодних документів не надавала, то такі вимоги пред`явлено позивачем до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові в цій частині.
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, стягуючи з відповідача та користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1 500 грн., суд виходив з того, що позивачу була заподіяна відповідачем моральна шкода в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої суд визначав з урахуванням ступеня перенесених позивачем страждань.
Колегія суддів в повній мірі не погоджується з такими висновками суду,
Так, судом встановлено, що 18.02.2019 року о 08 год. 35 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по пр-ту Голосіївському, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну, рухаючись у лівій смузі руху перед регульованим пішохідним переходом, коли автомобіль, який рухався в правій смузі руху зменшив швидкість та зупинився, в свою чергу не зменшила швидкість та не зупинилась, в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , що призвело до отримання тілесних ушкоджень пішоходом.
Постановою Голосіївського районного суду від 28.10.2019 року  ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «Страхова група «Українська страхова група» на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом АМ/6506933, строк дії полісу до 14.09.2019 року, з лімітом страхової відповідальності 200 000 грн.
Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.
В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).
Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на яку послався суд у рішенні, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Встановивши, що позивач не зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», в якому була застрахована цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 , із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди. 
Відтак доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення матеріальної шкоди є безпідставними.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 128 000,00 грн.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу беззаперечно завдано моральну шкоду.
Статтею 26-1 Закону № 1961-IV передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки 5 % від 200 000 грн. (розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю) складає 10000 грн., то лише в межах цієї суми страхова компанія може нести відповідальність з відшкодування завданої позивачуморальної шкоди.
Визначаючи розмір шкоди, суд виходив з ступеня перенесених страждань, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.
Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є вочевидь неспівмірний із завданими ушкодженнями здоров`я, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивач пережила емоційний стрес, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн.
Враховуючи викладене, доводи скарги про те, що сума моральної шкоди, визначена судом, є вочевидь неспівмірною заподіяній шкоді, оскільки відповідач через свою неуважність причинила шкоду здоров`ю позивача, що відобразилось на її моральному стані, є обгрунтованими.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, збільшивши її розмір до 3 000 грн., та залишення без змін рішення суду в частині незадоволених позовних вимог.
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:                                            Судді: