ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 травня 2022 року           справа №200/11020/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя в І інстанції Голубова Л.Б.) від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11020/21 (повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року в м. Слов`янську) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                    УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) про визнання протиправними дій щодо відмови листом від 29.03.2021 № 176/04-16 в перерахунку пенсії, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.03.2021 та виплатити заборгованість за минулий час.
В обґрунтування позовних вимог наведено, що позивач 23.03.2021 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Листом управління від 29.03.2021 № 176/04-16 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за віком, оскільки надані архівні довідки та довідки про заробітну плату не прийняті до уваги, оскільки останні видані з тимчасово окупованої території України. З огляду на викладені обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено, а саме:
визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 29.03.2021 № 176/04-16 про відмову в перерахунку пенсії;
зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2021 № 2764 про перерахунок пенсії за віком згідно зі ст. 40 Закону № 1058-IV врахувавши довідки про заробіток № 120 від 30.06.2005 за період з 1988 року по 1992 рік для обчислення пенсії з дати первинного звернення - 23.03.2021, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. 

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено, що позивач 23.03.2021 звернувся до управління з заявою № 2764 про перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV. Позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії за віком у зв`язку з тим, що архівні довідки та довідки про заробітну плату видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, тому врахувати уточнюючі довідки неможливо та вони не створюють юридичних наслідків. На підставі викладеного, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1).
Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів справи.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с.5-7). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 26.08.2020 № 1426-5000300917 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № 2764 від 23.03.2021 про перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV (а.с.44).
Рішенням від 29.03.2021 № 176/04-16 позивачеві було відмовлено в перерахунку пенсії за віком (а.с.25-26).
Згідно вказаного рішення при розгляді довідок про заробітну плату відповідачем встановлено, що вони містять штамп та печатку підприємств, що знаходяться на тимчасово окупованій території, тому надані позивачем уточнюючі довідки відповідач не прийняв до уваги.
Судом також встановлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 30.08.1978 наявні записи щодо роботи позивача на Луганській птахофабриці з 1987 року по 1997 рік (а.с.9-16).
Тобто, спору між сторонами щодо записів у трудовій книжці позивача немає.
Позивачем надано архівні довідки про його заробітну плату на Луганській птахофабриці від 20.11.2020 № 3872 та № 3873, від 04.12.2020 № 4019 (а.с.19-20, 23).
Позивачем надано архівні довідки щодо реорганізацій Луганської птахофабрики від 04.12.2020 № 4018 та з таким же № 4018 (а.с.21-22).
При цьому, позивачем також надано архівну довідку від 30.06.2005 № 120 стосовно реорганізацій Луганської птахофабрики, тобто датою до початку окупації (а.с.17).
Крім того, надано дві довідки про заробітну плату позивача на Луганській птахофабриці з 1988 по 1992 роки, датовані 30.06.2005 за № 120 (а.с.18, 18зв.бік).
Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії при призначенні чи перерахунку пенсії врегульовано статтею 40 Закону № 1058-IV.
Зокрема, згідно з абз. першим частини першої статті 40 цього Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Право на призначення та перерахунок пенсії обґрунтовується також Законом України № 1788-XII, «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з ч. 3 ст.44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено періоди роботи позивача з 1987 року по 1997 рік на Луганській птахофабриці.
Крім того, позивачем надано архівні довідки про його заробітну плату на Луганській птахофабриці від 20.11.2020 № 3872 та № 3873, від 04.12.2020 № 4019, архівні довідки щодо реорганізацій Луганської птахофабрики від 04.12.2020 № 4018 та з таким же № 4018 (а.с.19-23).
При цьому, як зазначено вище, позивачем також надано архівну довідку від 30.06.2005 № 120 стосовно реорганізацій Луганської птахофабрики, тобто датою до початку окупації та дві довідки про заробітну плату позивача на Луганській птахофабриці з 1988 по 1992 роки, датовані 30.06.2005 за № 120.
Стосовно довідок, які видані органами, які на час розгляду справи знаходяться на непідконтрольній українській владі території, суд зазначає наступне.
Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
З огляду на загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги інформацію викладену в документах, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відмова у перерахунку пенсії позивача є неправомірною.
При цьому, позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права і не просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії від 29.03.2021 № 176/04-16, а просить визнати протиправними дії щодо відмови листом від 29.03.2021 № 176/04-16, тому суд першої інстанції на підставі частини другої статті 9 КАС України вірно вважав за доцільне вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яке позивач помилково вважає листом.
Відтак, після скасування судом спірного рішення про відмову в перерахунку пенсії від 29.03.2021 № 176/04-16 відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 23.03.2021 № 2764 з урахуванням правової позиції суду, наведеної у даному рішенні і прийняти рішення з дати первинного звернення ОСОБА_1 до управління - 23.03.2021.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вірно дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог з урахуванням п. 10 ч. 2 статті 245 КАС України. 
Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у спірних правовідносинах встановлено порушення відповідачем прав позивача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі № 200/11020/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 31 травня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук