РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/7279/18
Провадження № 22-ц/4815/123/22

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.
за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  - адвоката Голубничого Олега Ігоровича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 20.04.2012 року, визнання укладеним 21.09.2012 року договору купівлі-продажу автомобіля,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 22617280 (двадцять два мільйони шістсот сімнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень, що належать ОСОБА_2 і знаходяться на рахунках IBAN НОМЕР_1 у Рівненській філії АТ «Державного експортно-імпортного банку», МФО 322313, 33023, м. Рівне, вул. Соборна 2.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм процесуального права.
Зазначає, що суд застосував захід забезпечення позову неспівмірний до заявлених позовних вимог.
Вважає, що суд не обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та за відсутності будь-яких обставин підтверджених належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами, безпідставно та необґрунтовано дійшов помилкового висновку щодо наявності реальної загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вказує, що оскаржуваною ухвалою, відповідача було позбавлено єдиного засобу до існування, а також створено ризик спричинення йому збитків внаслідок неможливості внесення частини арештованих коштів у розвиток нового бізнесу.
Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції  зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження  обставин справи,  наданих доказів та   відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог  ст. 149 ЦПК України,  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема «рішення Шмалько проти України, п. 43» зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Отже, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Заходи забезпечення позову  мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)  
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Так, укладення 19 квітня 2021 року ОСОБА_2 договору купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон" у розмірі 8 500 000 грн., за наявності спору щодо такого майна було важливою передумовою для встановлення можливості вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити рішення суду в разі задоволення позову.
Також не могла лишатись поза увагою суду при прийнятті рішення про забезпечення позову заява про збільшення позовних вимог.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч. 2 ст. 149 ЦПК України). Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених ч. 5 цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України). Таким чином при вирішенні питання про забезпечення позову законодавець допускає врахування судом позовних вимог до відкриття провадження та не обмежує суд будь-якою іншою стадією, а отже й до вирішення заяви про збільшення позовних вимог. Крім того спеціальна норма щодо скорочених строків розгляду не дає можливості встановити черговість вирішення заяви про забезпечення позову тільки після вирішення питання про зміну позовних вимог. 
Отже, твердження апелянта про неспівмірність заявлених позовних вимог та застосованого заходу забезпечення не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.(Постанова КЦС ВП від 10.04.2019 року у справі №753/2380/18)
Самі по собі такі процесуальні недоліки оформлення заяви про забезпечення позову як відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не є достатньою підставою для скасування правильної по суті і законної ухвали з одних лише формальних міркувань, оскільки відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про зустрічне забезпечення. Само по собі незазначення в оскаржуваній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати допущеним судом першої інстанції істотним процесуальним порушенням, достатнім для скасування ухвали про забезпечення позову.(Постанова КГС ВП від 26.11.2018 року у справі №904/2925/18)
Щодо доводів апелянта про позбавлення єдиного засобу до існування, то такі не можуть братись до уваги оскільки арешт накладено на Ѕ частину коштів.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  - адвоката Голубничого Олега Ігоровича залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст складено 03 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                        С.О. Гордійчук

               С.В. Хилевич