Постанова 
Іменем України                                       
10 травня 2022 року
м. Київ
справа № 521/17134/18
провадження № 61-597св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
представник позивача -Чупіль Роман Ростиславович,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
представник  ОСОБА_1 -ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., 
Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С., від 07 грудня 2021 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У жовтні 2018 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , правонаступник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2008 року між                            АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11361867000, згідно з яким позичальнику надано кредит в розмірі 25 500 доларів США строком до 20 червня           2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір від 20 червня 2008 року, у відповідності до умов якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2015 року у справі № 522/1434/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та 
ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 361,61 доларів США. Позивач вказував, що станом на 24 вересня 2018 року заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною та становить 40 583,95 доларів США (заборгованість по кредиту - 16 838,62 долари США, заборгованість по відсотках, нарахованим по 31 серпня 2018 року, - 23 745,33 доларів США), а також пеня у розмірі 334 440,53 грн (144 914,76 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 189 525,77 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів).
Посилаючись на невиконання кредитних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11361867000 від 20 червня 2008 року, позивач просив в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 242 537 грн.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у складі судді 
Домусчі Л. В. від 13 травня 2020 року у задоволенні позову                                   АТ «УкрСиббанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Разом із тим, суд першої інстанції не погодився з розміром заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник помер                      у 2016 році, а у 2014 році банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя, змінивши строк виконання основного зобов`язання. 
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року скасовано. Позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
Звернуто за укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 20 червня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2578, стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 15,6 кв. м, яка належить на праві власності           ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 грудня 2007 року управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення перед           АТ «УкрСиббанк» за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та                    ОСОБА_3 договором про надання споживчого кредиту                             № 11361867000 від 20 червня 2008 року заборгованості станом на 10 січня 2014 року в загальній сумі 21 361, 61 доларів США.
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач довів неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та, як наслідок, право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для погашення заборгованості за кредитним договором. Суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження належного виконання ОСОБА_3 кредитних зобов`язань.Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважав, що розмір заборгованості у сумі 40 583,95 доларів США та 334 440,53 грн, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, є необґрунтованим, оскількипред`явлення АТ «УкрСиббанк» у 2014 році до суду в порядку дострокового погашення боргу на підставі статті 1050 Цивільного кодексу України позову про стягнення заборгованості станом на 10 січня 2014 року в загальній сумі 21 361,31 доларів США та ухвалення за цими вимогами у справі №522/1434/14-ц судового рішення є зміною банком строку виконання основного зобов`язання, після чого банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц та             від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що банк звернувся до суду після спливу строків дії договорів, а також зважаючи на той факт, що наявне рішення суду про стягнення з боржника та поручителя суми заборгованості за спірним кредитним договором. Заявник зазначає, що суди не залучили до участі у справі поручителя, права та обов`язки якого вирішуються рішеннями у цій справі. Стверджує, що кредитор не цікавився  виконавчим провадженням багато років, не зважав на факт смерті боржника і лише в кінці 2018 року після спливу строків пред`явлення виконавчих листів звернувся до суду з цим позовом. Особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що банк як кредитор не пред`явив вимоги до спадкоємців, отже втратив право вимоги. Вважає, що пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки фактично є зловживанням правом, оскільки по одному й тому ж боргу виникають декілька рішень суду по своїй суті на ті ж суми.
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» просить закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України або залишити касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 -              ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11361867000, 
у відповідності до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 
25 500 доларів США зі сплатою 15 % річних з повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 20 червня 2018 року.
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір, за умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею 15,6 кв. м. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 20 червня               2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 2578.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2015 року у справі № 522/1434/14-ц позов АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11361867000 від 20 червня 2018 року станом на 10 січня 2014 року у розмірі 21 361,31 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Інформація про виконання рішення суду у справі № 522/1434/14-ц в матеріалах справи відсутня.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
АТ «УкрСиббанк» подало позов і просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення за договором про надання споживчого кредиту № 11361867000 від 20 червня 2008 року заборгованості, нарахованої станом на 24 вересня 2018 року, яка складається із: заборгованості по кредиту в сумі 16 838,62 доларів США, заборгованості по відсотках, нарахованих                по 31 серпня 2018 року, в сумі 23 745,33 доларів США, а всього заборгованості за кредитом та процентами в загальній сумі                              40 583,95 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 24 вересня 2017 року по 24 вересня 2018 року в сумі 144 914,76 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 24 вересня 2017 року по 24 вересня 2018 року в сумі 189 525,77 грн, а всього пені в загальній сумі 334 440,53 грн.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.
Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 Закону України «Про іпотеку»).
Частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги, яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. 
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані.
У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц.
У пункті 69.5 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення статті 1281 ЦК України розповсюджуються і на кредитні зобов`язання, забезпечені іпотекою.
Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи(пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються доскладу спадщини, Велика Палата Верховного Суду                 у пункті 46 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц зазначила, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців,а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги(припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)).
 
Отже при вирішенні спору суд має визначити обсяг відповідальності спадкоємців в межах вартості успадкованого майна, а також дотримання кредитором строків, передбачених статтею 1282 ЦК України.
Водночас стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі             № 495/1933/15-ц).
Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
Зобов`язання іпотекодавця за договором іпотеки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України, у випадку, коли спадкоємцем позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником (пункт 68.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15 (провадження № 14-49цс19).
Подібні за змістом висновки щодо застосування норми права у викладено у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі                                № 501/2700/16-ц (провадження № 61-26580св18), від 29 липня 2020 року у справі № 487/6529/15-ц (провадження № 61-5490св19), від 03 лютого             2021 року у справі № 629/4377/18 (провадження № 61-4752св19),                     від 11 березня 2020 року у справі № 362/2232/17 (провадження № 61-41185св18), від 26 січня 2022 року у справі № 241/1796/18-ц (провадження № 61-7431св21).
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Майновий поручитель несе акцесорний обов`язок з виконання зобов`язання за основного боржника.
А у відповідності до частини другої статті 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. 
Отже у випадку пред`явлення іпотекоджателем вимог до майнового поручителя після смерті основного боржника, суду належить визначити чинність й розмір основного зобов`язання спадкоємців перед кредитором, а також наявність або відсутність підстав для припинення зобов`язань іпотекодавця, зокрема передбачених частиною першою статті 523 ЦК України.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував зазначені положення законодавства, не звернув увагу на те, що майновий поручитель 
ОСОБА_1 не є спадкоємцем позичальника ОСОБА_3 , не дослідив дотримання АТ «УкрСиббанк» обов`язку, передбаченого            статтею 1281 ЦК України, не встановив коло спадкоємців позичальника, які прийняли у спадщину після його смерті й замінили боржника в основному зобов`язанні, а також обсяг відповідальності спадкоємців позичальника, виходячи із вартості успадкованого майна. Апеляційний суд не вирішував питання щодо наявності або відсутності підстав для припинення іпотеки, передбачених частиною першою статті 523 ЦК України, з урахуванням положень пункту 6.8 іпотечного договору від 20 червня 2008 року. 
Отже суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості, яка була визначена за життя спадкодавця.
У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим, тому в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, встановити фактичні обставини справи, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року скасувати. 
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                       О. В. Білоконь
 
                                                                                                                   О. М. Осіян
 
          С. Ф. Хопта
 
          В. В. Шипович