УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року
м. Київ
справа №752/535/20
провадження № 51-687ск22 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 , і
встановила:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ, Донецької області, громадянина України, з освітою вищою, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності.
Задоволено цивільний позов потерпілого, стягнуто на користь ОСОБА_6 з обвинуваченого ОСОБА_5 26 514 гривень матеріальної шкоди та 10 000 моральної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що 28.08.2018 року приблизно о 18.30 год, керуючи технічно справним автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з швидкістю біля 5 км/год., рухався по прибудинковій території неподалік будинку № 93 вул. Володимирської у м. Києві.  ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 12.1; 13.1; 13.3 ПДР України, проявив неуважність, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, не зменшив швидкість і не зупинився та вчинив наїзд на пішохода  ОСОБА_6 , який рухався у попутному напрямку, заподіявши йому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, надаючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні та посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо  ОСОБА_5 . Вважає, що у судовому засіданні не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій про його винуватість ґрунтуються на недопустимих доказах, що і вплинуло на остаточне рішення суду. Вказує, що стороною захисту під час судового розгляду заявлялись клопотання в порядку ст. 356 КПК України про виклик експертів для їх допиту у суді, а також про проведення повторної автотехнічної експертизи, у задоволенні яких судом безпідставно відмовлено та ухвалу про таку відмову, в порушення вимог ст. 350 КПК України, не постановлено. 
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд обґрунтовано послався показання потерпілого ОСОБА_6 , який як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції послідовно та детально зазначив, що дорожньо-транспортна подія сталася саме з вини обвинуваченого ОСОБА_5 , який рухаючись між будинками здійснив наїзд, потерпілий чітко бачив автомобіль, який вчинив наїзд та переїхав його, чітко бачив водія, яким є обвинувачений та запам`ятав номерний знак його автомобіля.
Крім показань потерпілого, вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, та план-схемою і фототаблицями в додаток до нього; протоколами проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; висновком експерта № 2026/е; висновком експертного дослідження № 072-34-2019 ; висновком експертного дослідження № 072-20-2019; висновком № 031-28-2019 комісійної судово-медичної експертизи; висновком автотехнічної експертизи № 12-1/2889. 
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286 КК України. При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції його доводи, більшість з яких аналогічні доводам касаційної скарги, в тому числі і щодо неповноти досудового розслідування та судового провадження, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірив і обґрунтовано визнав такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону. 
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.
При цьому, апеляційний суд повторно дав оцінку та перевірив версію сторони захисту про те, що під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 відмітив, що він після допиту добровільно надав слідчому одяг, в якому був одягнутий та на якому залишилися сліди пов`язані з вчиненням наїзду на нього. Дані обставини підтверджуються також і наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою від 04.09.2018 року.
Дав апеляційний суд відповіді і на інші доводи апеляційної скарги щодо недопустимості як доказів висновку експертного дослідження № 072-20-2019 та висновку експерта 031-28-2019, визнавши їх непереконливими та навів обґрунтовані мотиви такого рішення в ухвалі.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України. 
Колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій.
Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочину за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні. 
Також у своїй касаційній скарзі захисник послався на порушення судом норм 
ст. 350 КПК України, відповідно до приписів якої, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Заявлені клопотання розглядаються і вирішуються судом у судовому засіданні негайно (суд зобов`язаний розглянути кожне клопотання окремою ухвалою на місці, із занесенням клопотання та судового рішення до журналу судового засідання, а при його складності – у нарадчій кімнаті з винесенням письмового рішення).
Як убачається із долучених до касаційної скарги судових рішень, клопотання, про порушення розгляду яких йдеться у касаційній скарзі захисника, були предметом розгляду у судовому засіданні та знайшли своє відображення у постановленому у справі судовому рішенні.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального законодавства відмовив у задоволенні заявленого стороною захисту клопотання про виклик експертів для їх  допиту у суді, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто, відповідно до зазначеної норми, суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмету чи питання дослідження.
Оскільки такі підстави не встановлені, суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновків експертів.
Та обставина, що судом не було викликано у судове засідання експертів для роз`яснення та доповнення висновків, то це не може вважатися таким, що призвело до порушень передбачених законом процесуальних прав засудженого і не перешкодило ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3